П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 563/1670/18

Провадження № 22-ц/4815/1049/19

Головуючий у Рівненському міському суді:

суддя Галінська В.В.

Ухвала суду першої інстанції

проголошено о 10 год. 15 хв. 10.04.2019

у м. Рівне Рівненської області

Повний текст ухвали складено: 10.04.2019.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ;

заінтересовані особи:

Здолбунівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області;

ОСОБА_2;

представники учасників справи:

заявника - адвокат Ярмольчук Віталій Сергійович;

Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області - Примак Костянтин Миколайович;

за участі (в апеляційному суді): адвоката Ярмольчука Віталія Сергійовича та державного виконавця Примака Костянтина Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 10 березня 2019 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Здолбунівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області та ОСОБА_2 ; про визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця,

в с т а н о в и в:

06 листопада 2018 року в суд звернувся ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Здолбунівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області і ОСОБА_2 (далі - Здолбунівський РВ ДВС); з заявою про визнання незаконною і скасування постанови головного державного виконавця Корецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - державний виконавець). Вмотивовуючи заяву, вказував про видачу на виконання свого рішення Рівненським міським судом виконавчого листа № 2-7810 від 08 грудня 2017 року, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 17 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавче провадження здійснюється Здолбунівським РВ ДВС. 29 серпня 2018 року державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про накладення на нього 9 933, 51 гривні штрафу, що становить 30 відсотків від суми заборгованості зі сплати ним аліментів за два роки, про що заявник дізнався 24 жовтня 2018 року.

Однак вважає розрахунок заборгованості, на підставі якої винесено оскаржувану постанову, таким, що суперечить вимогам закону, адже не відповідає встановленій формі. Зокрема, не зазначено усіх передбачених Інструкцією з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, даних, з огляду на що неможливо перевірити його достовірність. Станом на 21 серпня 2018 року розрахунок заборгованості не складався і тому є незрозумілим її розмір у 33 111, 70 гривень. Переконував, що він сплачував аліменти, користуючись послугами підприємства "Укрпошта", проте стягувач відмовлялася одержувати їх, штучно створюючи заборгованість. 14 вересня 2018 року він сплатив на користь ОСОБА_2 1 000 гривень, натомість державний виконавець не врахував при визначенні розміру боргу.

На його думку, положення законодавства про накладення штрафу щодо нього застосована бути не може. Норма ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" може бути підставою для цього лише починаючи з 29 серпня 2018 року, тобто після набрання нею чинності. Тобто станом на час винесення оскаржуваної постанови заборгованості за аліментами не існувало.

У поданих запереченнях на скаргу ОСОБА_2 , вважаючи її необґрунтованою, просила відмовити в задоволенні. При цьому покликалася на факт відкриття кримінального провадження № 0006295 за ч. 1 ст. 164 КК України щодо боржника, де провадиться досудове слідство. Протягом 12 років ОСОБА_1 всіляко уникає виконання свого батьківського обов`язку і ухиляється від сплати аліментів на користь спільної дитини, за винятком випадків, коли працевлаштовувався за трудовим договором і роботодавець вчиняв відповідні відрахування.

Щодо неотримання аліментів, то зазначала, що це був єдиний раз, коли вона перебувала за кордоном на заробітках. Також з листа Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 21.08.2018 № К-297-03 видно, що в зв`язку з ухиленням від сплати аліментів на підставі судового рішення боржника обмежено у правах виїзду за кордон, у керуванні транспортними засобами, у користуванні зброєю, у полюванні на диких тварин, а також винесено постанову про накладення арешту на все його майно.

Заперечуючи проти скарги, Здолбунівський РВ ДВС вказував про додержання вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, щодо форми і змісту розрахунку заборгованості. Не згоден і з доводами заявника про сплату ним 1 000 гривень у рахунок боргу, оскільки ця обставина не підтверджена і відповідних доказів боржником подано не було.

Ухвалою Корецького районного суду від 14 листопада 2018 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням заявнику строку для усунення допущених недоліків.

Ухвалою Корецького районного суду від 08 січня 2019 року скаргу прийнято до розгляду та призначено справу з викликом учасників справи.

Ухвалою Корецького районного суду від 28 січня 2019 року зазначену справу передано до Рівненського міського суду за підсудністю.

01 березня 2019 року Рівненським міським судом справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою Рівненського міського суду від 10 квітня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні скарги, заінтересовані особи: Здолбунівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області і ОСОБА_2 ; про визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця.

У поданій апеляційній скарзі заявник, вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною і необґрунтованою, покликався на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалося про недодержання судом ст. 58 Конституції України, ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 195 СК України. Вказував про те, що він належно перераховував грошові кошти на утримання дитини, однак стягувач відмовлялася їх отримувати. Посилався на принцип дії закону в часі, просторі і щодо кола осіб, на що суд не звернув увагу, хоча ці обставини були наведені в скарзі. Зокрема, зазначав про те, що норма ч. 14 ст. 71 СК України щодо обов`язку державного виконавця накласти штраф за прострочення виконання аліментних зобов`язань набрала чинності лише 28 серпня 2018 року, тому факт урахування попередніх дворічних несплат аліментів не повинен був братися до уваги.

Не погоджувався і з розміром заборгованості за аліментами, оскільки 02 листопада 2018 року державним виконавцем йому було нараховано за час із 01.10.2016 по 31.01.2018 у сумі 23 647, 50 гривень, тоді як в оскаржуваній постанові зазначено іншу суму - 33 111, 70 гривень.

Він покликався на недодержання державним виконавцем при нарахуванні заборгованості Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, щодо форми і змісту розрахунку заборгованості. При цьому станом на 29 серпня 2018 року відсутній розрахунок заборгованості взагалі.

Тобто заявник умотивовував свої доводи тими ж самими обставинами та нормами права, що і в скарзі по суті на постанову державного виконавця.

З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, прийнявши нове судове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_1 .

У поданому відзиві Здолбунівський РВ ДВС, вважаючи оскаржувану ухвалу законною і обгрунтованою, просив залишити її без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення. Мотивуючи його, стверджувалося про правильність розрахунку заборгованості за аліментами, про ухилення платника аліментів від їх сплати, про відсутність будь-яких доказів щодо сплати грошових коштів на утримання дитини, а тому і правомірність накладення штрафу, з яким не згоден заявник.

ОСОБА_2 також не погоджувалася у своєму відзиві з апеляційною скаргою боржника. Зазначала на законність і обґрунтованість ухвали міського суду, наводила на заперечення проти доводів заявника обставини, на які покликалася у суді першої інстанції. Зокрема, вказувала про уникнення ОСОБА_1 своїх аліментних зобов`язань, з огляду на що штраф державним виконавцем було накладено з урахуванням встановлених фактів та відповідно до вимог закону.

Виходячи з викладеного, просила відхилити апеляційну скаргу, а судове рішення - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Як правильно з`ясовано судом попередньої інстанції, 31 жовтня 2007 року Рівненським міським судом ухвалено рішення, яким стягнуто з заявника на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розміром у 25 відсотків від його доходу щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду звернуто до примусового виконання, в зв`язку з чим Корецьким РВ ДВС відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-7810 від 08.12.2007.

29 серпня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 9 933, 51 гривні, що складає 30 відсотків від 33 111, 70 гривень сумарної заборгованості зі сплати аліментів. Спонуканнями для її винесення було те, що розмір заборгованості станом на 29 серпня 2018 року перевищує суму відповідних платежів понад два роки з дня відкриття виконавчого документа.

В подальшому, 18 жовтня 2018 року зазначений виконавчий лист державним виконавцем було передано до Здолбунівського РВ ДВС.

Згідно зі ст.ст. 1, 5, 18, 19, 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Не погодившись із законністю накладення штрафу, заявник оскаржив постанову державного виконавця до Рівненського міського суду як місцевого загального суду.

Між тим, не можна погодитися із цивільною процесуальною підвідомчістю справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державно виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Окрім цього, 06 червня 2018 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи №921/16/14-г/15, провадження №12-93гс18, та справи № 127/9870/16-ц, провадження №14-166цс18, дослідила питання юрисдикційної підсудності справ щодо оскарження рішень державної виконавчої служби.

За наслідками розгляду справ зроблено висновок, зокрема, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, а також витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органам у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Норми частини першої ст. 377 ЦПК України вказують про обов`язок апеляційного суду скасувати судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом першим ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як убачається, при вирішенні справи суд попередньої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до постановлення ухвали, яка не може залишатися чинною.

Підставою для скасування оскаржуваної ухвали і закриття провадження у справі відповідно до ст.ст. 377 і 255 ЦПК України є її помилковий розгляд судом першої інстанції за правилами Цивільного процесуального кодексу України, тоді як справу належить вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду від 10 березня 2019 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 10 год. 25 хв. 04.09.2019

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.В.Бондаренко

С.С.Шимків