Справа № 203/402/19
УХВАЛА

31 січня 2019 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

30.01.2019 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена заява ОСОБА_1, в якій останній просив накласти арешт на домоволодіння №54 по вул.Юрія Савченко в м.Дніпро, загальною площею 286,8 кв.м, з земельною ділянкою площею 8,4 сотки, з усіма господарськими капітальними будівлями; заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, органам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії по відчуженню, переоформленню та державній реєстрації стосовно домоволодіння по вул.Юрія Савченка,54 в м.Дніпро.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, ч.1 ст.152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з предявленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч.1,6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до розяснень наданих в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З поданої ОСОБА_1 до предявлення позову заяви про його забезпечення та додатків до неї, зокрема копій правовстановлюючих документів, вбачається, що останньому відповідно до договору купівлі-продажу від 06.02.1997 року та свідоцтва про право на спадщину від 31.03.1997 року, належать 1/4 та 1/10 частини домоволодіння по вул.Юрія Савченка,54 в м.Дніпро.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої станом на 19.11.2018 року вбачається, що право власності в цілому на вказане вище домоволодіння 13.06.2018 року було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15.03.1995 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради.

За вказаних обставин ОСОБА_1 рішенням державного реєстратора від 19.11.2018 року було відмовлено у державній реєстрації права часткової власності на домоволодіння.

Також надані до заяви документи свідчать про розміщення на теперішній час в ресурсах Інтернет оголошень про продаж вказаного домоволодіння.

Таким чином, наведені в заяві підстави та надані на її обґрунтування докази свідчать про наявність спору з приводу нерухомого майна, законності набуття права власності на нього ОСОБА_2, наміри останнього відчужити спірне нерухоме майно на користь третіх осіб.

За вказаних вище обставин, з огляду на характер спірних правовідносин та предмет фактичного існуючого спору, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, а саме в частині арешту спірного домоволодіння, є адекватними та співмірними із позовними вимогами, який заявник має намір заявити в подальшому, забезпечать можливість виконання судового рішення та відновлення порушених прав позивача в разі можливого задоволення позову.

При цьому, судом також враховується, що невжиття запропонованих заходів забезпечення позову та подальше відчуження спірного майна на користь інших осіб, потягнене за собою необхідність залучення до участі у справі останніх, ускладнить та затягне розгляд справи, унеможливить реалізацію обраного позивачем способу захисту порушеного права в разі можливого задоволення позову.

Також судом враховується, що заява подана до належного суду, оскільки наявний спір з приводу нерухомого майна, що розташоване на території Центрального (Кіровського) району м.Дніпропетровська. А тому, відповідно до правил виключної підсудності, встановлених ч.1 ст.30 ЦПК України, вказаний спір в подальшому підлягає вирішенню Кіровським районним судом м.Дніпропетровська.

В звязку з цим, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову та необхідність її задоволення в частині накладення арешту на домоволодіння №54, загальною площею 286,8 кв.м по вул.Юрія Савченка в м.Дніпро.

При цьому, суд враховує, що накладення арешту на позбавляє власника майна права вільного користування останнім.

Крім того, такий спосіб забезпечення позову не призведе до завдання збитків власнику майна, а тому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Разом з тим, в частині накладення заборони будь-яким особам вчиняти дії по відчуженню спірного майна, а також заборони державним реєстраторам вчиняти дії по реєстрації, перереєстрації цього майна, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки застосований спосіб забезпечення позову у вигляді арешту майна сам по собі виключає можливість як розпорядження цим майном, так і вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно останнього.

Також слід відмовити в задоволенні заяви про накладення арешту на земельну ділянку, розташовану по вул.Юрія Савченка,54 в м.Дніпро, оскільки з поданих до заяви документів не вбачається наявність спору стосовно вказаної земельної ділянки, належності останньої на праві власності заявнику або ОСОБА_2, що зазначається як майбутній відповідач.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149,150,152,153,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (49000, м.Дніпро, вул.Запорізьке шосе,60/82, РНОКПП НОМЕР_1) про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на домоволодіння №54, загальною площею 286,8 кв.м, по вул.Юрія Савченка в м.Дніпро, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15.03.1995 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради (реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 101, номер запису про право власності 26611932).

В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання, якщо інше не передбачено ЦПК України та може бути оскарження учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її підписання (проголошення).

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Строк предявлення ухвали для виконання три роки до 31 січня 2022 року.

Суддя С.Ю.Казак