Справа № 689/227/19
Провадження № 2-о/689/50/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2019 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючий - суддя Соловйов А.В.

присяжні Паращин О.В., Тимчук Л.І.

за участю:

секретаря судового засідання Цмикайло Т.В.

прокурора Смередчука О.В.

представника психіатричного

закладу Сухарєвої Я.О.

особи, щодо якої подано заяву ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1,

встановив:

Головний лікар Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 звернувся до суду із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку ОСОБА_4 посилаючись на те, що він страждає на тяжке психічне захворювання, становить загрозу для себе та оточуючих, є некритичним до власного стану, а тому його лікування можливе тільки в умовах стаціонару.

Представник ХОПЛ №1 у судовому засіданні заяву підтримав, зазначив, що ОСОБА_4 страждає на гострий поліморфний психотичний розлад без симптомів шизофренії, внаслідок чого поводить себе неадекватно, непередбачувано, конфліктує з родичами, відмовлявся від їжі, висловлював ідеї релігійного характеру, виявляв суїцидальні тенденції. Згоди на госпіталізацію ОСОБА_4 не надає. Амбулаторне лікування вважає неможливим внаслідок некритичності ОСОБА_4 до власного стану.

ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував відносно своєї госпіталізації до психіатричного закладу, вважаючи себе психічно здоровим. Зазначив, що він є працівником поліції. Перебуваючи у службовому відрядженні у м. Ковель він викрив корупційні схеми в роботі поліції, про що розмістив повідомлення у робочій групі, однак, до відділу внутрішньої безпеки не звертався, оскільки не має там зв'язків та знає, що розслідування буде тривати довго. При цьому, він особисто домовився із особою, яка вчинила адміністративне правопорушення, що погодиться не притягувати дану особу до адміністративної відповідальності за тої умови, що ця особа зателефонує на «гарячу лінію» патрульної поліції та висловить йому подяку. Як наслідок, він отримав грамоту від керівництва НП. З цих підстав (розчарування у реформі поліції, усвідомлення власних неправомірних дій), а також отримавши відмову від колеги по роботі вийти за нього заміж, ОСОБА_4 добровільно декілька днів тому подав рапорт про звільнення.

Довідавшись про це, його матір - ОСОБА_5 почала критикувати його рішення. Обурившись втручанням у власне життя, ОСОБА_4 почав конфліктувати із нею, умисно провокував матір та родичів: будучи атеїстом цитував біблію, в мережі інтернет розміщував висловлювання релігійного змісту. Суїцидальні тенденції заперечив ствердивши, що його релігійні висловлювання щодо «позбавлення від свого хреста» було неправильно сприйняте.

Будучи доставленим працівниками поліції в ХОПЛ №1 ОСОБА_4 продовжував симулювати хворобу: періодично відмовлявся від їжі, стверджуючи, що вона отруєна, зазначав, що його прослуховують, спілкувався записками з єдиною метою - довести справу до розгляду в суді для того, щоб у судовому порядку довести матері та оточуючим, що він є психічно здоровим.

Також заявив клопотання про допит свідка - ОСОБА_5, яке було судом задоволене.

Прокурор покликався на недоведеність факту небезпеки ОСОБА_4 для себе та оточуючих.

Заслухавши пояснення представника лікарні, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 99 рішення ЄСПЛ від 17.04.2014 р. у справі «Анатолій Руденко проти України» (заява№50264/08), п. 73 рішення ЄСПЛ від 05.06.2014 р. у справі «Акопян проти України» (заява №12317/06), згідно з практикою Суду особа не може бути позбавлена волі як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. вищезазначене рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів»(Winterwerp v. the Netherlands), п. 39; рішення у справі «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), заява № 31365/96, п. 45, ЄСПЛ 2000-Х, та вищезазначене рішення у справі «Штукатуров проти Росії» (Shtukaturov v. Russia), п. 114). Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Встановлено, що ОСОБА_4, будучи працівником поліції, 23.01.2019 р. повернувся у м. Хмельницький із відрядження у м. Ковель після настання складних обставин, у т.ч. особистого характеру. На критику своєї матері реагував неадекватно, чим викликав підозру щодо свого психічного здоров'я. Сестра матері ОСОБА_4, що проживає у м. Вінниця, телефоном викликала працівників поліції м. Хмельницького, в супроводі яких ОСОБА_4 26.01.2019 р. був доставлений в ХОПЛ №1 за направленням лікаря ШД.

28.01.2019 р. ОСОБА_4 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка діагностувала наявність у нього гострого поліморфного психотичного розладу без симптомів шизофренії та констатувала, що таке захворювання є тяжким.

ОСОБА_4 просить визнати його психічно здоровим. Однак, таке питання виходить за межі компетенції суду, у якого, до того ж, відсутні підстави ставити під сумнів висновок фахівців - лікарів-психіатрів. Суд вирішує лише питання щодо наявності підстав для примусової госпіталізації особи виходячи із визначених законодавством критеріїв.

Представник ХОПЛ №1 у судовому засіданні покликався на те, що ОСОБА_4 внаслідок свого захворювання становить небезпеку для себе, оскільки відмовлявся від їжі та висловлював суїцидальні наміри. Однак, як встановлено у судовому засіданні та підтверджується показами свідка ОСОБА_5, перебуваючи удома ОСОБА_4 харчувався. Перебуваючи в ХОПЛ №1 він час від часу (не постійно) відмовлявся від їжі, для того, щоб, як він пояснив, його не виписали з лікарні раніше, до отримання рішення суду.

Біблійні висловлювання двоякого змісту були суб'єктивно сприйняті близькими як такі, що носять суїцидальний характер, оскільки вказані особи переживають за ОСОБА_4 і були збентежені раптовою зміною у його поведінці.

Жодних доказів щодо будь-якої поведінки ОСОБА_4, що становила б небезпеку для нього, суду надано не було.

Небезпеку для оточуючих заявник обґрунтовує конфліктами із родичами, імпульсивністю, непередбачуваністю, негативі стичністю. Однак, судом встановлено, що жодних насильницьких проявів ОСОБА_4 не вчиняв та не погрожував їх вчиненням, що підтверджується показами свідка ОСОБА_5, а неввічливі висловлювання та негідна поведінка не доводить існування такої небезпеки. Твердження представника ХОПЛ №1 про те, що така загроза може виникнути у майбутньому, при прогресуванні захворювання, не позбавляють посадових осіб ХОПЛ №1 звернутись із відповідною заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_4 при настанні такої небезпеки.

З врахуванням наведеного, визначені законом підстави для саме примусової госпіталізації пацієнта у даному випадку доведені не були.

Згідно із ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі ст. 14, 17, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу", керуючись ст. 12, 13, 81, 263-265, 339-342 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 січня 2019 року.

Головуючий підпис

Присяжні підписи

Копія вірна:

Суддя Ярмолинецького райсуду А.В.Соловйов