Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 727/6461/15-ц

провадження № 61-14357св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

треті особи: приватний нотаріус Хоменко МаринаОлександрівна, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 вересня 2016 року у складі судді Семенка О. В. та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 13 січня 2017 року у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Кулянди М. І., Одинака О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту від 19 червня 2008 року № 0.

Правочин забезпечений договором іпотеки № 88456 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М. О. 19 червня 2008 року, зареєстрований в реєстрі № 4772.

Позивач посилався на несправедливість умов, встановлення жорстких обов'язків споживача, надання кредиту у валюті, покладення ризиків знецінення національної валюти на позичальника, наслідком яких є істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача.

Вказував на нечесну підприємницьку практику, ненадання інформації щодо ризиків знецінення національної валюти, подорожчання кредиту, основних економічних та правових вимог виникнення іпотечного боргу, положення про інфляційне застереження, домовленості про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмета іпотеки, введення в оману щодо розміру процентної ставки та сукупної вартості кредиту.

Позивач вважав, що не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 про надання споживчого кредиту від 19 червня 2008 року № 0, вчинення правочину представником АКІБ «УкрСиббанк» за відсутності повноважень, договір є неукладеним.

Просив визнати договір про надання споживчого кредиту від 19 червня 2008 року № 0 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, договір іпотеки № 88456 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М. О. 19 червня 2008 року, зареєстрований в реєстрі № 4772, недійсними, зобов'язати ПАТ «УкрСиббанк» прийняти у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 607 498,25 грн або 69 749,99 дол. США як суму виплаченого кредиту, зобов'язати приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М. О. виключити з реєстру іпотек та заборони відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за договором іпотеки № 88456 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М. О. 19 червня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_4

ОСОБА_4 доповнив позовні вимоги, просив визнати порушеним право споживача фінансових послуг банку з боку ПАТ «УкрСиббанк»; визнати протиправними дії, бездіяльність АКІБ «УкрСиббанк», такими, що ввели ОСОБА_4 в оману, визнати договір поруки від 19 червня 2008 року № 212167 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 недійсним, скасувати заборону відчуження квартири № АДРЕСА_1 стягнути з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 13 527,98 дол. США, що сплачені надлишково, стягнути з ПАТ «УкрСиббанк на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 лютого 2016 року до участі у справі залучено ОСОБА_4 як третю особу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 вересня 2016 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що умови кредитного договору повністю відповідають умовам частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та умовам частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції, які були чинними на час підписання договору. Позивач підтвердив надання йому відповідачем можливості отримати кредит в національній валюті. Несправедливих умов оспорюваний позивачем кредитний договір не містить. Позивач ОСОБА_4 не був стороною договору поруки від 19 червня 2008 року № 212167, зазначений договір був підписаний представником банку і поручителем ОСОБА_6 Поручитель ОСОБА_6 не заявляла вимоги про визнання договору поруки недійсним. Під час підписання договору поруки поручителю було зрозуміло, що вона як поручитель зобов'язується перед кредитором (банком) відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх зобов'язань, що виникають за кредитним договором від 19 червня 2008 року. Всі інші позовні вимоги ОСОБА_4 заявлялися та обґрунтовувалися, як наслідки визнання дій відповідача протиправними і визнання кредитного споживчого договору недійсним з моменту укладення. Суд вважав, що такі вимоги є прямо похідними та залежними від прийнятого рішення щодо зазначених вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 13 січня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій порушили право позивача на оскарження письмових зауважень щодо неповноти та неправильності записів у журналах судових засідань та протоколах; відсутня ухвала суду першої інстанції про призначення справи до судового розгляду; суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним, не витребував усі необхідні документи, не перевірив розрахунок заборгованості, а суд апеляційної інстанції недоліки та порушення місцевого суду не усунув.

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, у яких ПАТ «УкрСиббанк» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року цивільну справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скаргу задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Правовідносини сторін у цій справі регулюються нормами ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Суд встановив, що 19 червня 2008 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 56 283,00 дол. США, що еквівалентно за курсом Національного банку України на день укладення договору 273 163,91 грн на строк до 18 червня 2035 року, а ОСОБА_4 зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти, сплатити плату за кредит, сплативши за його користування 14,00 % річних.

На забезпечення виконання боргових зобов'язань за вказаним договором між позивачем та банком укладений договір іпотеки від 19 червня 2008 року № 88456, відповідно до якого він передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1

Суди встановили, що на час укладення договору про надання споживчого кредиту, договору іпотеки позичальник/іпотекодавець ОСОБА_4 був ознайомлений зі змістом вказаних договорів і наслідками порушення зобов'язань за цими договорами. Вказане підтверджується підписами позичальника/іпотекодавця в кредитному договорі, договорі іпотеки. Такі підписи містяться на кожній сторінці договору та в усіх додатках. Належність підпису ОСОБА_4 останнім не оспорювалась.

Відповідно до пункту 7.13 кредитного договору № 0 сторони домовились вважати, що уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладенням договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, підписавши цей договір, а також додатки до нього додаткові угоди, позивач тим самим підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків i комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання пiд час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вapтocтi, видів та предметів cyпyтнix послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України, тобто виразив свою безумовну згоду з усіма його істотними умовами, що стосуються умов надання та повернення кредиту.

Таким чином, наведені вище факти повністю спростовують твердження позивача про ненадання йому банком повної інформації щодо умов кредитування і тим самим - введення його, як споживача, в оману щодо істотних умов кредитного договору, а тому правових підстав для визнання дій відповідача протиправними немає.

АКІБ «УкрСиббанк» згідно з вимогами чинного законодавства виконав обов'язок попередивши споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, у разі надання кредиту в іноземній валюті, про що зазначається в пункті 1.1. договору про надання споживчого кредиту, а позичальник, тобто ОСОБА_4 підписуючи цей кредитний договір, підтвердив, що усвідомлює можливість коливання курсових різниць валюти кредиту при отриманні коштів кредиту в іноземній валюті.

Враховуючи встановлені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що умови кредитного договору повністю відповідають умовам частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та умовам частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції, які були чинними на час підписання спірного договору.

Результат аналізу частини п'ятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, які були чинними на час підписання спірного договору) дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Суди попередніх інстанцій встановили, що таких умов оспорюваний позивачем кредитний договір не містить.

Твердження позивача про те, що йому не було пред'явлено довіреності представника банку, в зв'язку з чим у нього виникли сумніви щодо того чи посадова особа банку юридично уповноважена на підписання оспорюваних договорів, судом не може братись до уваги, оскільки позивач сам вказував, що це тільки сумніви, тобто такі доводи ґрунтуються на припущеннях, що в свою чергу не може бути підставою для визнання договору недійсним чи нікчемним.

Предметом цього позову є відповідність договору вимогам законодавства України. Судом досліджувався кожний доказ окремо, а також взаємний зв'язок доказів у їх сукупності з приводу чи були допущені відповідачем порушення при укладені оспорюваного договору та видачі кредитних коштів, чи відповідає зміст - умови укладеного договору нормам законів, що регулюють цю сферу правовідносин, які діяли на момент укладення договору, чи були порушені відповідачем права позивача при укладенні оспорюваного договору.

Враховуючи частину шосту статті 147, статтю 212 ЦПК України 2004 року суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що висновок експерта ґрунтується на дослідженні економічних операцій, відповіді на питання, так само як і доводи позивача, викладені в заяві про збільшення позовних вимог, що є тотожними відповідям з висновку експерта, стосуються виключно належного чи неналежного виконання умов укладеного кредитного договору, що не входить до предмета доказування при вирішенні питання про визнання договору недійсним з моменту укладення.

Всупереч статті 60 ЦПК України 2004 року позивач не надав суду доказів та не довів наявності інших порушень при видачі відповідачем кредитних коштів та укладенні договору з порушенням вимог чинного законодавства.

Суди правильно встановили, що позивач ОСОБА_4 не був стороною договору поруки, зазначений договір був підписаний представником банку і поручителем ОСОБА_6, яка не заявляла вимоги про визнання договору поруки недійсним. Під час підписання договору поруки поручителю було зрозуміло, що вона як поручитель зобов'язується перед кредитором (банком) відповідати за невиконання ОСОБА_4 усіх зобов'язань, що виникають за кредитним договором від 19 червня 2008 року.

Всі інші позовні вимоги ОСОБА_4 заявлялися та обґрунтовувалися, як наслідки визнання дій відповідача протиправними і визнання кредитного споживчого договору недійсним з моменту укладення, а тому суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що такі вимоги є прямо похідними та залежними від прийнятого рішення щодо зазначених вимог.

Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, які на думку заявника мають істотне значення для вирішення справи, разом з тим вони були предметом перевірки і оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 13 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв А. О. Лесько С. П. Штелик