КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/537/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року місто Київ

справа № 752/17300/14-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Плахотнюк К.Г., в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Приватного підприємства «Вермакс» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, Приватного підприємства «Вермакс» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Голосіївськогорайонного міста Києва з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ПП «Вермакс» на його користь заборгованість у розмірі 1725300,26 грн., яка складається з: 180928,47 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами; 1 1544371,79 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та щомісячна комісія.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 28 серпня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ПП «Вермакс» укладено кредитний договір №«42»_05-08/08-МФ-А, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 210118 грн., строком до 27 серпня 2011 року, зі сплатою 20,5% річних.

Вказував, що зметою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 серпня 2008 рокуміж ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»та ОСОБА_2 укладено договір поруки №«42»_05-08/08-МФ-А-П, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним вказаного кредитного договору.

Зазначав, що узв'язкуз невиконанням позичальником зобов'язань за договором, банк звернувся з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2010 року з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто 537478,17 грн. заборгованості за кредитним договором від 28 серпня 2008 року №«42»_05-08/08-МФ-А станом на 11 червня 2010 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01 березня 2011 року з ПП «Вермакс» на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто 236111,89 грн. заборгованості за кредитним договором від 28 серпня 2008 року №«42»_05-08/08-МФ-А.

Посилаючись на те, що вищевказані рішення відповідачами не виконані, заборгованість не погашена, позичальник порушує умови договору щодо щомісячного погашення кредиту та сплати процентів за користування грошовими коштами, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києав від 31 березня 2016 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 11 квітня 2016 року подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника з пропуском строку позовної давності, оскільки у зв'язку із невиконанням зобов'язань за кредитним договором банк звертався до Господарського суду міста Києва із позовом до ПП «Вермакс» про стягнення заборгованості за кредитним договором та рішенням Господарського суду міста Києва від 01 березня 2011 року вказаний позов було задоволено частково.

Зазначав, що на виконання рішення Господарського суду міста Києва 21 березня 2011 року було видано виконавчий лист про стягнення з ПП «Вермакс» на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу в розмірі 238546,17 грн., який позивачем було пред'явлено для примусового виконання.

Посилався на те, що 27 червня 2012 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, що свідчить про те, що з вказаного часу строк позовної давності переривався на підставі ч.ч.2, 3 ст.264 ЦК України.

Вважає, що встановлений законодавством строк позовної давності на звернення до суду за вказаних обставин - до 27 червня 2015 року, у межах якого банк і звернувся з указаним позовом.

Вказував, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_2, зважаючи на те, що позов до ПП «Вермакс» пред'явлено в межах трирічного строку позовної давності до 27 червня 2015 року, а тому вказаний строк є також строком пред'явлення вимоги до поручителя.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2016 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ПП «Вермакс» про стягнення заборгованості скасовано, провадження у справі в цій частині закрито.

В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2016 року в частині закриття провадження щодо позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ПП «Вермакс» скасовано, справу в цій частині передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2016 року та рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року у незмінній частині щодо вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 залишено без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ПП «Вермакс» у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог AT«Банк «Фінанси та Кредит» до ПП «Вермакс» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись 16 жовтня 2014 року до суду з вказаним позовом з підстав невиконання відповідачами зобов'язань за кредитним договором №«42»_05-08/08-МФ-А від 28 серпня 2008 року, який було укладено на строк до 27 серпня 2011 року, позивач пропустив строки позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 серпня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ПП «Вермакс» укладено кредитний договір №«42»_05-08/08-МФ-А, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 210118 грн., строком до 27 серпня 2011 року, зі сплатою 20,5% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 серпня 2008 рокуміж ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»та ОСОБА_2 укладено договір поруки №«42»_05-08/08-МФ-А-П, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним вказаного кредитного договору.

Згідно даних з актового запису про зміну імені №09 від 29 січня 2013 року ОСОБА_2 змінив прізвище «Литвин» на «Крик» (т.1 а.с.90).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2010 року з ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто 537478,17 грн. заборгованості за кредитним договором від 28 серпня 2008 року №«42»_05-08/08-МФ-А, яка виникла станом на 11 червня 2010 року.

Вирішено питання судових витрат (т.1 а.с.16-17).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01 березня 2011 року з ПП «Вермакс» на користь АТ «Банк «Фінанси та кредит» стягнуто 236111,89 грн. заборгованості за кредитним договором від 28 серпня 2008 року №«42»_05-08/08-МФ-А.

Як вбачається зі змісту вказаного рішення суду, у зв'язку з невиконанням ПП «Вермакс» своїх зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просив стягнути з ПП «Вермакс» на свою користь заборгованість станом на 22 листопада 2010 року у загальному розмірі 755126,95 грн., яка складалася з:

194681,11 грн. - заборгованість по кредиту;

68708,18 грн. - заборгованість по процентам;

491737,66 грн. - пеня за порушення строків сплати кредиту

Як встановлено рішенням Господарського суду міста Києва, кредитним договором передбачено поетапне погашення суми кредиту щомісячно в сумах та в строки, визначені графіком (п.3.2 договору), а остаточним терміном погашення кредиту визначено - 27 серпня 2011 року. У відповідності до вимог ст.530 та ст.631 ЦК України та п.3.2 кредитного договору відповідач зобов'язаний виконувати зобов'язання по погашенню кредиту у сумах, визначених графіком та в строки встановлені п.3.2 договору.

Також вказаним рішенням встановлено що, станом на дату, визначену позивачем в позовних вимогах (на 22 листопада 2010 року) заборгованість відповідача перед позивачем по сумі кредиту складає 136325,11 грн. (5837,00 грн. щомісячного платежу х 26 місяців - 15 436,89 грн. сплаченого відповідачем кредиту).

Ухвалюючи рішення Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що остаточний термін погашення суми кредиту (строк виконання зобов'язання по сплаті всієї суми кредиту) на час подання позовної заяви ще не настав, а позовні вимоги щодо періоду нарахування заборгованості позивачем не змінювалися (встановлені в позовній заяві до 22 листопада 2010 року), позовні вимоги про стягнення строкової заборгованості по кредиту в 58356,00 грн. (194 681,11 грн. - 136 325,11 грн.) не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про стягнення з ПП «Вермакс» на користь AT «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитом станом на 22 жовтня 2010 року (по жовтень 2010 року включно) в розмірі 136325,11 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 87821,29 грн. та пені у розмірі 11965,49 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено (т.1 а.с.18-20).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ПП «Вермакс» заборгованість погашена не була.

Так, зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст.625 ЦК Українипередбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов'язання» та «термін виконання зобов'язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, у п.3.2. кредитного договору сторони визначили, що позичальник зобов'язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 27 серпня 2011 року. Погашення здійснюється шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок.

Відтак, у межах строку кредитування до 27 серпня 2011 року відповідач ПП «Вермакс» мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами в строк з 26 по останнє число (включно) кожного місяця. Починаючи з 27 серпня 2011 року, відповідач мав обов'язокнезалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться у ПостановіВеликої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12-ц.

Оскільки, господарським судом не було задоволено вимоги AT «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення з ПП «Вермакс» кредитної заборгованості в повному обсязі достроково, а відтак, судова колегія приходить до висновку, що у зв'язку з неналежним виконанням ПП «Вермакс» зобов'язань за кредитним договором позивач мав право нараховувати відсотки за користування кредитом та пеню за період з 22 листопада 2010 року по день закінчення строку договору - 27 серпня 2011 року.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором з відповідача ПП «Вермакс» на користь позивача підлягала стягненню заборгованість, яка виникла за період з 22 листопада 2010 року по день закінчення дії договору - 27 серпня 2011 року.

Разом з тим, за правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи строк закінчення дії договору сторонами визначено - 27 серпня 2011 року, тобто позивач мав право звернутися до суду з позовом до 27 серпня 2014 року.

З даним позовом банк звернувся до суду 14 жовтня 2014 року, тобто після спливу загального строку позовної давності.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Так, відповідач ПП «Вермакс» у суді першої інстанції надав заперечення проти позову, в якому просив застосувати позовну давність до оспорюваних правовідносин (т.1 а.с.109-110).

З урахуванням того, що відповідач ПП «Вермакс» подав заяву про застосування строків позовної давності, колегія суддів приходить до висновку, що строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, яка виникла за період з 22 листопада 2010 року по день закінчення строку договору - 27 серпня 2011 року позивачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідно до ст.267 ЦК України пропущено без поважних причин, а відтак у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за період з 22 листопада 2010 року по 27 серпня 2011 року слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

Суд апеляційної інстанції встановив факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимоги про стягнення з відповідача простроченої заборгованості по відсоткам, нарахованих за час дії кредитного договору.

Оскільки позовна давність спливла до звернення позивача до суду з позовом в частині вимог про стягнення відсотків, нарахованих за час дії договору, вважається, що позовна давність спливла і до пені, нарахованої на суму відсотків за період з 22 листопада 2010 року по 27 серпня 2011 року.

Також, колегія суддів вважає, що позивачем пропущено строк звернення з позовними вимогами про стягнення пені (у розмірі 712532,86 грн.) за прострочення погашення основної заборгованості по тілу кредиту (194681,11 грн.), оскільки строк дії договору закінчився 27 серпня 2011 року.

При цьому, у позовній заяві ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просив також стягнути з відповідача ПП «Вермакс» заборгованість по відсоткам за період з 28 серпня 2011 року по 22 червня 2015 року та пеню за період з 22 червня 2014 року по 22 червня 2015 року, нараховану в тому числі і на відсотки за кредитом після 27 серпня 2011 року.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитом, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за період з 28 серпня 2011 року по 22 червня 2015 року є незаконними.

Разом з тим, суд першої інстанції на вказані обставини не звернув увагу та відповідно не дав їм належного правового обґрунтування.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів.

Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати відсотки за кредитом, а тому у позивача і не було підстав для нарахування пені на несплачені відсотки у зв'язку з відсутністю у відповідача обов'язку щодо сплати відсотків після закінчення дії договору.

Отже, вказані вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Колегія суддів звертає увагу, що відмовити в позові у зв'язку з пропуском строку можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі необгрунтованості позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові слід відмовити за безпідставністю.

Зазначених положень закону суд першої інстанції не врахував.

Доводи апеляційної скарги про переривання строку позовної давності на підставі ч.ч.2, 3 ст.264 ЦК України, оскільки банк для примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва 21 березня 2011 року звертався до органів ВДВС та 27 червня 2012 року державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у місті Києві було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини не є перериванням строку позовної давності за даними позовними вимогами, а лише можуть враховуватися при вирішенні питання щодо примусового виконання рішення про стягнення коштів за рішенням Господарського суду міста Києва від 21 березня 2011 року.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ПП «Вермакс» про стягнення заборгованості з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Приватного підприємства «Вермакс» - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Приватного підприємства «Вермакс» про стягнення заборгованості - скасувати та ухвалити в цій частині нове.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до Приватного підприємства «Вермакс» про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: