ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6160/18 Номер провадження 22-ц/814/497/19Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2018 року, постановлену суддею Блажко І.О., повний текст ухвали складено - дати не вказано

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 з 1989 року проживає однією сім'єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, мають спільних дітей ОСОБА_6 1991 р.н. та ОСОБА_7 1997 р.н. За час спільного проживання було набуте майно, зокрема, 21.05.2007 року - частка у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група «Інтерпап» у розмірі 10% статутного капіталу Товариства, яка за період існування товариства збільшувалась та станом на грудень 2015 року складала 560 000 грн. 15 грудня 2015 року ОСОБА_3 продав вказане майно (частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова Група «Інтерпап» у розмірі 10% статутного капіталу Товариства, що складає 560 000 грн.) ОСОБА_4 за ціною 205 000 грн. Договір зареєстрований приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., зареєстровано в реєстрі за № 4777. Даний договір купівлі- продажу грубо порушує права ОСОБА_2, а тому позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група «Інтерпап» від 15 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 4777.

14 грудня 2018 року ОСОБА_2 надала суду заяву про залучення у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів та просила залучити до участі у справі ТОВ ТГ «Інтерпап» (, адреса місцезнаходження: 36014, Полтавська обл., м.Полтава, вул. Соборності, буд. 66, кім. 608) у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою 01001, АДРЕСА_1 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів (а.с. 169-170).

14 грудня 2018 року ОСОБА_2 надала суду заяву про зміну предмету позову та просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з грудня 1989 року. Визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група «Інтерпап» від 15 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., зареєстровано в реєстрі за № 4777 (а.с. 186-193).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2018 року (а.с. 207-209) заяву ОСОБА_2 про залучення у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - повернуто без розгляду.

Заяву ОСОБА_2 про зміну предмету позову - повернуто без розгляду.

Закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним.

Роз'яснено, що вказані позовні вимоги розглядаються в порядку господарського судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає ухвалу суду незаконною та необгрунтованою у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушенням норм процесуального права, просить її скасувати і справу направити до Октябрського районного суду м. Полтави для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, можливе лише в порядку цивільного судочинства. Вказане залишилося поза увагою суду першої інстанції, а тому суд дійшов помилкового висновку, що спір повинен розглядатися господарським судом. Спір виник щодо правочину у сімейних відносинах, господарський суд не розглядає спори, що випливають із сімейних відносин, та не має процесуальної можливості встановлювати факти, що мають юридичне значення.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з 1989 року проживає однією сім'єю з ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу, мають спільних дітей ОСОБА_6 1991 р.н. та ОСОБА_7 1997 р.н. За час спільного проживання було набуте майно, зокрема, 21.05.2007 року частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група «Інтерпап» у розмірі 10% статутного капіталу Товариства, яка за період існування товариства збільшувалась та станом на грудень 2015 року складала 560 000 грн. 15 грудня 2015 року ОСОБА_3 продав вказане майно (частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова Група «Інтерпап» у розмірі 10% статутного капіталу Товариства, що складає 560 000 грн.) ОСОБА_4 за ціною 205 000 грн. Договір зареєстрований приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., зареєстровано в реєстрі за № 4777. Даний договір купівлі- продажу грубо порушує права ОСОБА_2, а тому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група «Інтерпап» від 15 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 4777.

14 грудня 2018 року ОСОБА_2 надала суду заяву про зміну предмету позову та просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з грудня 1989 року та визнати недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група «Інтерпап» від 15 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М., зареєстровано в реєстрі за № 4777 (а.с. 186-193).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції застосував до вказаних правовідносин ст. 20 ГПК України та прийшов до висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання недійсним договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 р. «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» передбачено, що підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 Господарського процесуального кодексу України). Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду (статті 13, 15 і 16 ГПК).

Пунктом 2 цієї ж постанови передбачено, що з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Пунктом 3 цієї ж постанови передбачено, що у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

3.1. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: - участь у спорі суб'єкта господарювання; - наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; - наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; - відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

3.2. Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з: - приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації, а також спори зі справ, що виникають з корпоративних відносин.

З огляду на приписи частини другої статті 1 та статті 12 ГПК зазначені справи підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Справи, що виникають з корпоративних відносин, - це справи зі спорів між юридичними особами та їх учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасниками, які вибули, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи. Предметом відповідних позовів можуть бути вимоги про визнання недійсними: актів органів управління юридичної особи; її установчих документів; правочинів, укладених юридичною особою, якщо позивач обґрунтує свої вимоги порушенням його корпоративних прав або інтересів, тощо. Виняток становлять трудові спори за участю юридичної особи.

Пунктами 1.1., 1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості справ цієї категорії судам слід враховувати, що з огляду на системний аналіз положень статті 84 ЦК України, частини п'ятої статті 63, частин першої та третьої статті 167 ГК України, Закону України "Про господарські товариства", Закону України "Про акціонерні товариства", статей 1, 19 і частин першої, шостої статті 20 Закону України "Про фермерське господарство", статей 6, 8, 19 та 21 Закону України "Про кооперацію" корпоративні відносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, виробничих кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох або більше осіб.

1.2. За змістом положень пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України, статті 167 ГК України, статті 2 Закону України "Про акціонерні товариства" сторонами у корпоративному спорі є: 1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув; 2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи.

Учасник, який вибув зі складу юридичної особи, може бути стороною корпоративного спору щодо визначення та стягнення належної йому до сплати вартості частки майна юридичної особи, про визнання недійсними рішень про виключення його зі складу юридичної особи, а також про визнання недійсними інших рішень юридичної особи, якщо ці рішення прийняті в період до виходу (виключення) учасника, а відповідні вимоги обґрунтовуються порушенням його корпоративних прав на момент прийняття такого рішення.

Пунктом 1.7. цієї ж Постанови передбачено, що до корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб'єктного складу сторін: - спори про визнання недійсними рішень органів управління юридичної особи за позовом особи, яка не є учасником (акціонером, членом, засновником), у тому числі таким, що вибув, у разі оспорювання рішень органів управління юридичної особи, прийнятих після його вибуття; - спори між акціонерами, АТ та депозитарними установами, пов'язані з укладенням, зміною, розірванням, виконанням або визнанням недійсними договорів про відкриття та обслуговування рахунків у цінних паперах, зазначених у статті 5 Закону України "Про депозитарну систему України"; - спори, пов'язані з управлінням активами корпоративних інвестиційних фондів; - спори, пов'язані з розподілом майна подружжя, вступом до юридичних осіб спадкоємців, правонаступників, осіб, яким було відчужено частку в статутному капіталі господарських товариств; - спори про визнання права власності на акції, спори щодо укладення, розірвання, зміни, виконання, а також визнання недійсними договорів купівлі-продажу акцій, та спори щодо інших правочинів з акціями, крім спорів, пов'язаних з порушенням переважного права акціонерів на придбання акцій; - спори між набувачем права власності на частку в статутному капіталі та учасниками ТОВ або ТДВ про право власності на частку.

Як вбачається зі змісту позовної заяви і доданих до неї матеріалів та згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 07.09.2015 р. ОСОБА_2 не була і не є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова Група «Інтерпап».

Оскільки, як було зазначено вище, даний позов пред'явлено ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як до засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова Група «Інтерпап» а позивач ОСОБА_2 не була і не є станом на момент подачі позову в суд учасником ТОВ Торгова Група «Інтерпап» і такий позов нею обгрунтовано фактом спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 і за яким обліковувалась частка у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова Група «Інтерпап» у розмірі 10% статутного капіталу товариства, а тому суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про те, що такий спір є корпоративним в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України та відноситься до юрисдикції господарських судів, беручи до уваги те, що позивач не є і не була учасником вищевказаного товариства, фактично цей спір виник між нею та відповідачами не із корпоративних відносин та не пов'язаний зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності останнього, а фактично цей спір виник між позивачем та відповідачами щодо права власності на частку у статутному капіталі товариства, яка, як стверджує позивач, набута особами, що проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому такий спір відноситься до юрисдикції загальних судів та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч.1 ст.379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п. 3,4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2019 року.

Судді: Дорош А.І. Лобов О.А. Триголов В.М.