Справа № 570/554/19
Номер провадження 2-н/570/26/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2019 р.

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Красовського О.О., ознайомившись в м.Рівне з заявою ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшла заява про видачу судового наказу. Заявник зазначає, що був звільнений з роботи 30.03.2018 року, на дату звільнення заборгованість з заробітної плати складала 1696, 65 грн. На звернення заявника провести розрахунок боржник не реагує. Зважаючи на положення ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України просить суд видати судовий наказ про стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 02.04.2018 року по 31.01.2019 року (дата звернення до суду), в сумі 207 062 грн. 57 коп.

Ознайомившись з матеріалами справи вважаю, що наявні підстави для відмови у видачі судового наказу на підставі пункту 5 та пункту 8 частини 1 статті 165 ЦПК України.

Так, в матеріалах справи наявна довідка від 03.01.2019 року, згідно якої заборгованість з заробітної плати складає: за січень 2018 року 1693, 65 грн.

Заявник звернувся до суду 01.02.2019 року. Отже, довідка про заборгованість станом на 03.01.2019 року не підтверджує наявність заборгованості перед заявником станом на 01.02.2019 року.

Відповідно, суд не може прийняти до уваги розрахунок, що був наданий боржником як такий, що був проведений обєктивно.

Надалі суд звертає увагу на наступне.

У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які він має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Однак, статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, у частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Заявлені заявником вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не тотожні з вимогами про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Отже, щодо даних правовідносин застосовуються положення статті 233 КЗпП України.

Заявник зазначає про те, що він намагався в досудовому порядку врегулювати даний спір. Але жодного доказу на підтвердження такої обставини не було надано.

При розгляді заяви про видачу судового наказу суд не наділений повноваженнями вирішувати питання про поновлення процесуальних строків.

Тобто наявна ще одна підстава для відмови у видачі судового наказу п. 5 ч.1 ст. 165 ЦПК України.

Право на звернення до суду не є абсолютним. Це узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини.

ЄСПЛ широко застосовує інститут визнання скарги неприйнятною.

У своїх рішеннях ЄСПЛ закріпив правові висновки про те, що, з одного боку, право на звернення до суду не є абсолютним: «Воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право потребує регулювання з боку держави, яке користується певними межами самостійного оцінювання…» (рішення від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України»). Ще одна позиція ЄСПЛ зводиться до того, що судам необхідно дотримуватися пропорційного співвідношення: «Держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, але такі обмеження повинні переслідувати легітимну мету» (рішення у справі «Кромбі проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

Конституційна реформа у сфері правосуддя та подальше реформування цивільного процесуального законодавства мали на меті підвищення ефективності цивільного судочинства й приведення його у відповідність до міжнародних стандартів справедливого правосуддя, наслідком чого стали суттєві зміни законодавчого регулювання класичних процедур цивільного судочинства, а також введення нових інститутів цивільного процесуального права.

Зважаючи на наведене суд позбавлений можливості видати судовий наказ. Проте, це не перешкоджає заявникові вже як позивачеві звернутися до суду з відповідними позовом.

В даному випадку сплачений судовий збір не повертається, а його сплата буде зарахована при подачі до суду позовної заяви. Тому суд вважає за можливе повернути заявнику оригінал квитанції про сплату судового збору, залишивши в матеріалах справи її копію.

Керуючись пунктом 5 та пунктом 8 частини 1 статті 165 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з підприємства середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 02.04.2018 року по 31.01.2019 року (дата звернення до суду), в сумі 207 062 грн. 57 коп.

Роз'яснити заявнику, що він не позбавлений можливості повторного звернення до суду в порядку позовного провадження.

Повернути заявнику оригінал квитанції про сплату судового збору, залишивши в матеріалах справи її копію.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 15 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.