КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 761/15506/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8058/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

3 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Макаровій К.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення його роз`яснення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного боргу подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного боргу подружжя та просив суд визнати борг перед ОСОБА_3 в розмірі 220400 грн. спільним боргом подружжя, та розділити його в рівних частинах.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2013 року позов задоволено.

Розподілено борг у розмірі 220 400 грн. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 110 200 грн. сплаченого боргу.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

15 листопада 2018 року заявник звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду та його роз`яснення та просив суд роз`яснити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2013 року, де зазначити, що борг на основі договору позики в розмірі 220400 грн. є спільним боргом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

В обґрунтування заяви посилався на те, що позивачем заявлено до суду позовну вимогу про визнання боргу спільним боргом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак, така вимога у відповідному рішенні не була вирішена судом.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та його роз`яснення відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, роз`яснити рішення суду, зазначити відповідно до позовної заяви, що борг на основі договору позики в розмірі 220 400 грн. є спільним боргом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та роз`яснити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2013 року, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2013 року, позовні вимоги задоволено та розподілено борг у розмірі 220 400 грн. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 110 200 грн. сплаченого боргу, 1102 грн. судового збору та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 січня 2014 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2013 року залишено без змін.

За ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи суд прийшов до висновку, що боргові зобов`язання не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому борг за позикою від 27 липня 2007 року у розмірі 220 400 грн. не може бути визнаний спільним боргом ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Проте з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просив суд визнати борг перед відповідачем в розмірі 220 400 грн. спільним боргом подружжя (т. 1 а.с. 2-5).

У рішенні Шевченківського районного суду міста Києва від 14 жовтня 2013 року, судом не вирішено позовну вимогу про визнання боргу спільним боргом подружжя, у мотивувальній частині не наведено обґрунтування ані відмови, ані задоволення зазначеної позовної вимоги, а вказавши в резолютивній частині про задоволення позову, суд не зазначив, що визнав борг спільним боргом подружжя.

Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення, суд першої інстанції фактично відмовив у задоволенні зазначеної вище позовної вимоги, постановивши при цьому не додаткове рішення, а ухвалу.

Суд першої інстанції при вирішенні даного питання не взяв зазначене до уваги, що призвело до постановлення помилкової ухвали про відмову у задоволенні заяви.

За таких обставин, враховуючи, що вирішення питання про постановлення додаткового рішення перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 4 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді