Дата документу 30.01.2019 Справа № 335/8932/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/781/19 Головуючий у 1-й інстанції: Рибалко Н.І.
Є.У.№ 335/8932/15 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Кулабухова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало що 18.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк»», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0703/0108/71-370, за яким позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 46 000 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 11,9 % річних за весь час фактичного користування кредитом з кінцевим строком повернення кредиту до 18.01.2038 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами того ж дня було укладено договір іпотеки № 0703/0108/71-370- Z-1, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 3 загальною площею 53,66 кв.м., житлова площа - 34,95 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2008 року.

Оскільки Позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов'язання, передбачені кредитним договором, станом на 03.08.2015 року загальна сума боргу складає 1 323 814,81 грн., з них: сума заборгованості за кредитом у розмірі 1 052 812,75 гривень; сума заборгованості за відсотками у розмірі 200 800, 40 грн.; пеня у розмірі 65 886,59 грн.; 3% від простроченої заборгованості по тілу 40, 51 грн., по процентам у розмірі 4 186,56 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Банком права власності на вищевказану квартиру.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2016 року позовні вимоги ПАТ «Дельта банк» були задоволені.

22.11.2017р. ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с.97).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2018 року заява ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволена, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2016 року скасовано, призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Орджонікідзевським районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта банк», посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, по справі винести нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що норми Закону України «Про іпотеку» та умови іпотечного договору не виключають можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у обраний Банком спосіб і набуття останнім права власності на нього за рішенням суду. Умовами договору іпотеки передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності кредитором на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення. Позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість. У чисельних постановах Верховного Суду України зазначалося, що відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Суд першої інстанції, установивши факт невиконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, не врахував положення договору іпотеки, невірно застосував норми статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», що призвело до ухвалення незаконного рішення.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлений про чвс і місце розгляду справи представник позивача не з'явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом установлено, що 18.01.2008 року між Відкритим Акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 0703/0108/71-370, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 46000.00 дол. США на строк до 18.01.2038 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання кредиту № 0703/0108/71-370 іпотекодавець ОСОБА_3 за договором іпотеки № № 0703/0108/71-370 -Z-1від 18.01.2008 року передав у заставу рухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 53,66 кв.м, житловою площею 34,95 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекадавцю.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Сведбанк » передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк » як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

14.08.2013 року за договором купівлі-продажу прав вимоги № 5 між ПАТ «Омега Банк» (як продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (як покупець) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 5, за п.2.1 якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти і сплатити загальну купівельну ціну.

Згідно з актом приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу від 14.08.2013 року оформлена фактична передача прав вимоги від продавця до покупця за кредитним договором № 0703/0108/71-370 від 18.01.2008 року.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 03.08.2015 року за Відповідачем наявна заборгованість відповідно до наданого розрахунку у сумі: 1 323 814, 81 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1 052 812,75 грн.; за відсотками 200 888,40 грн.,пеня - 65 886,59 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості за тілом кредиту - 40,51 грн., за відсотками - 4186,56 грн .

Пунктом 11 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим пунктом 12.3 та 12.3.2 договору, в тому числі передачею іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Вказаний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18.

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18 про те, що суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості доводів апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції у справі без змін за статтею 375 ЦПК України.

При цьому позивач не позбавлений згідно зі статтями 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст.374, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено і підписано 30 січня 2019 року.

Головуючий: Судді: