Справа № 344/7668/19
Провадження № 2/344/3041/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Татарінової О.А.,

з участю секретаря Бухвак І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначив, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності йому та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_4 , донькам ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , онуку ОСОБА_2 , і вони всі зареєстровані у вказаній квартрі. 29.09.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в м.Нью-Йорку надали йому довіреності, якими уповноважили його представляти їхні інтереси. Вказані довіреності дійсні до 29.09.2025 року. Відповідачі постійно проживають в Сполучених Штатах Америки, а тому фізично позбавлені можливості особисто знятись з реєстраційного обліку за постійним місцем проживання в Україні. 24.04.2019 року він звернувся до Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради з питанням зняти з реєстраційного обліку в позасудовому порядку відповідачів, проте, йому було відмовлено у такому. Наявність реєстрації відповідачів у вказаній квартирі порушує його право та права інших співвласників квартири, так як вони змушені нести додаткові витрати по оплаті окремих житлово-комунальних послуг, нарахування яких здійснюється виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі осіб, а також позбавляє їх, як пенсіонерів, вирішувати питання щодо можливості отримання житлових субсидій. А також у випадку вирішення питання щодо укладення договору купівлі продажу квартири, необхідно, щоб особи були зняті з реєстрації місця проживання.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 11.04.2002 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 46278856 від 26.10.2015, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 в рівних долях (а.с. 11, 13-14).

Згідно довідки про зареєстрованих за адресою АДРЕСА_1 , за вказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 12).

Судами встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають постійно в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що проживають в США.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Установлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , отже, відповідачі є співвласниками вказаної квартири.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що відповідачі втратили права на користування даним житловим приміщенням, оскільки в ньому не проживають, а проживають в США.

Суд вважає, що таке твердження позивача є помилковим та суперечить вимогам ст.319,321 ЦК України, оскільки відповідачі є співвласниками квартири та в силу закону не втратили право на користування своєю власністю.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову ОСОБА_1 діючому законодавству України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог, оскільки позов заявлений не обгрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись 150,156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 76, 259, 263, 265, 273 280-282, 289 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Івано-Франківського Апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 05.09.2019 року.