ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року

м.Суми

Справа №583/2028/19

Номер провадження 22-ц/816/4560/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 липня 2019 року в складі судді Ільченко В.М., постановлену у м. Охтирка,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.07.2019 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та повернуто її ОСОБА_1 Роз`яснено ОСОБА_1 , що вона має право звернутися з позовною заявою на загальних підставах.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення зустрічної позовної заяви, оскільки первісний та зустрічний позов виникають з одних правовідносин та є взаємопов`язаними. Вказує, що справу розглянуто не повноважним складом суду, оскільки в тексті ухвали зазначено - «Охтирський міськрайсуд Сумської області».

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2019 року до місцевого суду звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою, у якій просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований 09.11.2002 року.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.05.2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

31.07.2019 року до місцевого суду звернулася ОСОБА_1 із зустрічною позовною заявою, у якій просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітній дітей.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем заявлені вимоги про стягнення аліментів на їх утримання, з чого вбачається відсутність взаємозв`язку з первісними вимогами ОСОБА_2 , які потребують встановлення різних фактів та доведення різних обставин, тому відсутні правові підстави для прийняття зустрічного позову для розгляду в одному провадженні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Таким чином, процесуальним законом визначено підстави, за яких зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, а саме якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, за двох самостійних умов: 1) коли вони виникають з одних правовідносин; 2) коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для прийняття до спільного розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів з первісним позовом ОСОБА_2 про розірванню шлюбу, оскільки обидва позови взаємопов`язані, виникають з одних правовідносин, врегульованих нормами, зокрема, Сімейного кодексу України, яким врегульовані, як відносини шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, так і підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, а тому спільний розгляд вимог представляється можливим.

Доводи скарги про ухвалення оскаржуваного судового рішення неповноважним судом не заслуговують на увагу, оскільки описка в написанні назви суду першої інстанції може бути виправлена в порядку ст. 269 ЦПК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 липня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко