ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1253/16-ц Номер провадження 22-ц/814/229/19Головуючий у 1-й інстанції Ланна Я.О. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Панченка О.О.

суддів: Триголова В.М., Одринської Т.В.

при секретарі: Зеленській О.І.

за участю представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_2

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: відділ Держгеокадастру у Чутівському районі, ТОВ «Зернятко - Полтава», Полтавська регіональна філія ДП «Центр Державного земельного Кадастру» про витребування земельних ділянок із незаконного володіння.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням змінених позовних вимог, просили витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 земельні ділянки, кожна площею по 4,46 га, кадастровий № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, розташовані на території Войнівської сільської ради Чутівського району Полтавської області та повернути її в натурі, власникам.

Стягнути з відповідача, отриману ним суму доходу за незаконне користування зазначеними земельними ділянками за період 2013-2016 р.р., у сумі 27 560 грн., на користь ОСОБА_4 та у сумі 27 609, 69 грн, на користь ОСОБА_5

Стягнути на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. (кожному).

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 понесені під час розгляду справи, а саме: витрати на правову допомогу в сумі 7500 грн. (по 3750 грн. кожному) та сплачений судовий збір у сумі 3404,84 грн. ( по 1702,41 грн. кожному).

В обгрунтування позовних вимог посилалися на те, що упродовж 2013-2016 років ОСОБА_3 користувався без відповідних правових підстав земельними ділянками, які належать їм на праві власності.

Ухвалою суду від 20 березня 2017 року було залучено ТОВ «Зернятко Полтава» та Полтавську регіональну філію ДП «Центр Державного земельного Кадастру» до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: відділ Держгеокадастру в Чутівському районі, ТОВ «Зернятко - Полтава», Полтавська регіональна філія ДП «Центр Державного земельного Кадастру» про витребування земельних ділянок із незаконного володіння задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 4,46 га кадастровий № НОМЕР_1 розташовану на території Войнівської сільської ради Чутівського району Полтавської області та повернуто її в натурі власнику ОСОБА_4.

Витребувано у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 4,46 га кадастровий № НОМЕР_2 розташовану на території Войнівської сільської ради Чутівського району Полтавської області та повернуто її в натурі власнику ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 551, 20 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору та 1237,50 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті правничої допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 551,20 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору та 1237,50 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті правничої допомоги.

В решті заявлених вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Просив рішення Чутівського районного Полтавської області від 18 жовтня 2018 скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути солідарно з позивачів судові витрати.

В апеляційній скарзі представник апелянта посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги вмотивовано тим, що позивачами залучений неналежний відповідач, а саме замість належного відповідача ПП ОСОБА_3, який здійснював всі істотні умови щодо укладення договорів оренди від 16 липня 2009 року на право користування, володіння земельними ділянками НОМЕР_3 та НОМЕР_4, зазначено фізичну особу ОСОБА_3 Окрім того, не надано обґрунтованих доказів які підтверджують факт незаконного користування земельними ділянками відповідачем та які б підтверджували завдану моральну шкоду.

Процесуальним правом на подачу відзиву сторони не скористалися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_5 від 13 січня 2000 року (кадастровий НОМЕР_6) належить земельна ділянка, площею 4,46 га. на території Войнівської сільської ради Чутівського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_7 від 13 січня 2000 року (кадастровий НОМЕР_8) належить земельна ділянка, площею 4,46 га. на території Войнівської сільської ради Чутівського району Полтавської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

16 липня 2009 року між ОСОБА_4, як орендодавцем, та ОСОБА_3, як орендарем укладено договір оренди належної позивачу земельної ділянки строком на 49 років. Аналогічний договір щодо належної йому земельної ділянки того ж дня було укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ( т. 1 а.с.11-18).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З договорів оренди вбачається, що державний реєстратор ОСОБА_6 на примірниках договорів оренди поставила підпис, печатку державного органу та зазначила, що договір із ОСОБА_5 зареєстрований у Чутівському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 20 липня 2009 року за № 84, а із ОСОБА_4 за № 85. ( т. 2, а.с. 154-163).

Проте, як було встановлено рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 27 вересня 2017 року та залишеним без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року по справі 550/417/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: Відділ Держгеокадастру у Чутівському районі Полтавської області, Полтавська філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання права оренди, записи до Книги 4АА 006470 записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі по Войнівській сільській раді відсутні. В книгах договори оренди землі на прізвище ОСОБА_4 та ОСОБА_5, укладені з ОСОБА_3, не значаться (а.с. 45, т1, а.с. 51-55, т.2).

На підставі досліджених доказів, судом першої інстанції встановлено, що державний реєстратор ОСОБА_6 вимог закону та посадової інструкції не дотрималась, відомостей до відповідної книги про реєстрацію вищевказаних договорів не внесла.

Підтвердженням факту реєстрації договорів оренди може бути лише внесення відповідних записів до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею. Самі по собі записи про реєстрацію на примірниках договорів оренди не є належним доказом, на підтвердження їх державної реєстрації. Як вже зазначалось судом, таких записів до Книги реєстрації внесено не було.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про те, що державна реєстрація спірних договорів оренди проведена в установленому законом порядку не була.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на час укладення договорів оренди) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно п.п. 4.2, 4.5 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом ДержкомземуУкраїни від 02 липня 2003 року № 174 (в редакції, що діяла на час укладення та реєстрації договорів оренди) державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів до книги реєстрації. Державну реєстрацію договору оренди землі у книзі реєстрації здійснює реєстратор у межах повноважень якого є земельна ділянка.

Згідно пункту 4.3. Посадової інструкції реєстратора виїзного реєстраційного офісу, затвердженого Директором Полтавської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру" 08 січня 2008 року, реєстратор несе відповідальність за відображення даних державної реєстрації на всіх примірниках державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договорах оренди (суборенди) землі, відомостях про державну реєстрацію, внесених до реєстраційної картки і до книги реєстрації.(т.1 а.с.17-18).

Згідно із частиною пятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції чинній на час укладення спірних договорів) договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації .

Відповідно, до ст. 387 ЦК України власник має право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч.1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Ст. 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

З урахуванням вище зазначеного суд першої інстанції зробив вірний та обґрунтований висновок.

Отже, сторони спірних договорів, дійшли згоди з усіх істотних умов договору оренди в наслідок чого, були укладені договори оренди землі НОМЕР_3 та НОМЕР_4 від 20 липня 2009 року. Однак, державну реєстрацію зазначених договорів між позивачами та відповідачем не було здійснено, а отже і правові підстави для виникнення між сторонами орендних прав і обов'язків відсутні.

Таким чином, набутті без достатніх правових підстав земельні ділянки ОСОБА_3, підлягають поверненню позивачам.

Доводи апелянта стосовно того , що він як фізична особа є неналежним відповідачем, оскільки договір був укладений з ним як з приватним підприємцем є неспроможними. Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 21 березня 2018 року у справі №725/3212/16-ц та постановою від 06 червня 2018 року по справі № 910/16713/15 визначено співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи - підприємця. Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статусу фізичної особи - підприємця, не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю як фізичної особи, та жодним чином не обмежує їх.

Приймаючи до уваги висновок Верховного Суду, колегія суддів не погоджується з доводами ОСОБА_3 в цій частині, оскільки перебування в статусі приватного підприємця не є підставою для визнання його неналежним відповідачем.

Решта доводів апеляційної скарги, стосовно стягнення витрат та відшкодування моральної шкоди, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками районного суду, чим не спростовують їх правильності.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно винесено з дотриманням норм матеріального і процесуально права, а відтак є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 18 жовтня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2019 року

Головуючий-суддя О.О. Панченко

Судді: Т.В.Одринська В.М.Триголов