Справа № 161/4383/18 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/802/79/19 Категорія: 26 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Грушицького А.І., Шевчук Л.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») 23 березня 2018 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що згідно укладеного договору №б/н від 26.06.2006р. ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписана відповідачем заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач своєчасно заборгованість за кредитом не сплачувала, зобов'язання за вказаним договором не виконала і станом на 28.02.2018 року має заборгованість 67983,66 грн., яка складається з 2518,52 грн. - заборгованість за кредитом; 60351,63грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1400грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. - штраф (фіксована частина), 3213,51грн. - штраф (процентна складова).

Просить суд стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в сумі 67983,66грн., та 1600грн. судового збору.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2018 року в позові ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Судом належним чином не досліджений розрахунок заборгованості та виписка по картковому рахунку, що містяться в матеріалах справи. Позичальник частково сплачував кредитну заборгованість, останній платіж відповідачем проведено 21.01.2017 року в сумі 300 грн., що є наслідком переривання строку позовної давності. Зазначає, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинами справи, норми матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що банком заявлено позов до відповідача після спливу строку позовної давності.

Висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно заяви ОСОБА_1 від 14.06.2006р. про відкриття рахунку та надання послуг було укладено між ЗАТ «ПриватБанк» та нею укладено договір про надання банківських послуг та видана кредитна картка з сумою кредитного ліміту 2500грн., строк дії картки 06/08, строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки. Порядок погашення заборгованості встановлений щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. Рахунок відкрито 26.06.2006 року. Відповідачем було підтверджено, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку складає договір про надання банківських послуг (а.с10).

Публічне акціонерне товариство комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк (номер запису в ЄДРПОУ 8006727).

ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором, станом на 28.02.2018 року, згідно наданого позивачем розрахунку суми боргу, утворилась заборгованість у розмірі 67983,66 грн., яка складається з: 2518,52 грн. - заборгованість за кредитом; 60351,63 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1400 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3213,51 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч.1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Останній платіж на виконання умов кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 здійснено 16.12.2013 року. Строк дії банківських карток, виданих на ім'я ОСОБА_1, закінчився у вересні 2014 року. (а.с.49). Згідно повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05.06.2018 року № 30.1.0.0/2-20180319/96 ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 26.06.2006 року отримала картки НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 остання з яких має термін дії до останнього дня місяця 09.2014 (а.с.136). Доказів того, що відповідачу ОСОБА_1 видавалась нова картка, яка б діяла у 2017 році позивачем не надано.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку останній платіж відповідачем проведено 21.01.2017 року в розмірі 300 грн. не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються вищезазначеним і з виписки по рахунку не вбачається, що відбулося погашення на 300 грн. по даному кредитному договору. Поповнення картки на вказану суму у виписці по кредиту не відображена (а.с.197). Позивач не довів, що погашення на суму 300 грн., яке згідно наданого розрахунку відбулося 21.01.17 року, стосується саме спірного кредиту.

Отже, строк позовної давності розпочався з жовтня 2014 року. З позовом до суду банк звернувся в березні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Переривання перебігу позовної давності, тобто вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання нею свого боргу, судом не встановлено.

Відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про застосування позовної давності

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді