УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя під головуванням судді Литвиненко Н.В., за участю секретаря судового засідання Кадимової А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі подання старшого державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Кальміуського відділу державної виконавчої служби м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_1 звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ухилення від сплати матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля при наданні послуг на авто мийці «Фреш-кар». Заявлену вимогу державний виконавець обґрунтував тим, що боржник добровільно рішення суду не виконує, на виклики державного виконавця не реагує, суму, яка підлягає стягненню, не сплачує.

З матеріалів подання вбачається, що на виконанні в Кальміуському відділі державної виконавчої служби м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області знаходиться виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 266/2425/16-ц від 06.12.2016 року, виданого Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля при наданні послуг на авто мийці «Фреш-кар» у сумі 32550,07 грн., яка у добровільному порядку боржником не сплачена.

У судове засідання державний виконавець та ОСОБА_2 не зявилися.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що зазначене подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Також, згідно п. 8 ч. 3 ст. 18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Зокрема пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону встановлено, що таке обмеження може бути застосоване, якщо громадянин України ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобовязань.

З наведених норм вбачається, що підставою для обмеження боржника у праві виїзду за кордон є вчинення ним дій, які свідчать про ухилення від виконання рішення суду. З обєктивної сторони «ухилення від виконання зобовязань» це такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

За позицією Верховного суду України, яка викладена в його листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Беручи до уваги вказані розяснення вищої судової інстанції країни та норми законів щодо обовязковості доведення обставин ухилення від виконання рішення суду, судом при розгляді подання державного виконавця встановлено, що в суд не представлено доказів вжиття державним виконавцем всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішення, зокрема, заходів щодо встановлення наявності у боржника рухомого та нерухомого майна, транспортних засобів, зясування можливих місць отримуваних доходів, працедавця боржника, доказів, які б свідчили, що боржник дійсно своїми активними діями ухиляється від сплати суми боргу.

Більше того, до матеріалів подання державного виконавця не представлено доказів направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням, як передбачено вимогами статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». Отже, на даний час взагалі відсутні відомості про обізнаність боржника про наявність виконавчого провадження.

Також суду не надано доказів які б давали підстави вважати, що боржник, виїжджав або має намір виїхати за кордон тимчасово або на постійне місце проживання з метою ухилення від сплати боргу, а також те, що не застосування таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Представлені в обґрунтування подання документи свідчать, що 06 грудня 2016 року приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля при наданні послуг на авто мийці «Фреш-кар» у сумі 32550,07 грн.

Постановою старшого державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_1 серія ВП № 53346439 від 07.02.2017 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом. Проте, доказів направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження суду представлено не було.

Також, в матеріалах справи мається відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.08.2018 року, з якої вбачається, що відомості про перетинання державного кордону України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в базі даних не виявлено, хоча у своєму поданні державний виконавець зазначає, що божник неодноразово перетинав державний кордон України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2018 року державним виконавцем було здійснено виклик боржника, який надісланий на адресу ОСОБА_2 Інших викликів з моменту відкриття виконавчого провадження, а саме з 07 лютого 2017 року суду не надано.

Згідно п. 14 ч. 3 ст. 18 Закону, у разі, якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Також, суду не представлено документів, підтверджуючих здійснення державним виконавцем заходів, направлених на встановлення доходу боржника, місця його роботи.

Таким чином, матеріали справи не містять будь-яких даних про ухилення або створення перешкод з боку боржника, що давало би обґрунтовані підстави для висновку про ухилення від виконання рішення суду.

Чинне законодавство та міжнародні правові акти гарантують право кожному громадянину вільно виїжджати за межі своєї країни.

Так згідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме - до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Враховуючи значимість особистого немайнового права боржника на вільне пересування і виїзд за межі України, а також те, що державний виконавець не представив суду належних і достатніх доказів по справі для доведення факту ухилення від виконання рішення суду та одночасно доказів вжиття виконавцем всіх передбачених примусових заходів виконання рішення, в задоволенні подання старшого державного виконавця Кальміуського відділу ДВС м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання старшого державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_5