Справа № 361/5868/18
Провадження № 2/361/814/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 січня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Селезньової Т.В.,

при секретарі Коваль А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строку її виплати, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, -

встановив:

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з лютого 2017 року по червень 2017 року в сумі 64815,52 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строку її виплати в сумі 7560,31 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2018 р. по день ухвалення рішення - 16.01.2019 року у розмірі 215987,77 грн., а також витрати професійну правничу допомогу у розмірі 4100 грн., мотивуючи тим, що у період з 15.04.2013 по 30.03.2018 р. працювала у ПрАТ «Рівнеазот», у період з лютого 2017 року по червень 2017 року відповідач нарахував їй заробітну плату у розмірі 64815,52 грн., але не виплатив. 30 березня 2018 року вона звільнилась, у день звільнення і до теперішнього часу остаточний розрахунок з нею не проведено. Такі свої дії відповідач мотивує відсутністю коштів. У зв'язку з тривалою невиплатою заборгованості вона втратила частину заробітної плати через зростання цін на споживчі товари, тарифи і послуги, тому, на її думку, відповідач повинен сплатити не лише нараховану та невиплачену заробітну плату, а й компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строку її виплати, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, з метою захисту свого порушеного права вона вимушена була звернутися за отриманням професійної правничої допомоги, у зв'язку з чим понесла додаткові витрати на оплату послуг адвоката в сумі 4100 грн. Також просила допустити рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати до негайного виконання.

Відповідач подав відзив на позов, за змістом якого не заперечував наявності заборгованості перед позивачем по виплаті заробітної плати за період з лютого 2017 року по червень 2017 року в сумі 64815,52 грн. і її права отримання компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку її виплати у сумі 7560,31 грн. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не визнав, зазначив, що підставою для стягнення середнього заробітку є винні дії власника по невиплаті заробітної плати звільненому працівнику. Натомість невиплата заробітної плата позивачу у даному випадку не пов'язана з винними діями відповідача, вказує на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, що обумовлюється наявністю заборгованості РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» перед ПрАТ «Рівнеазот» за утримання очисних споруд, призупинення дії антидемпінгових мит на імпорт російських добрив Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі тощо. А отже відповідно до положень ч. 2 ст. 1171 ЦК України має бути звільнений від відшкодування шкоди. Крім того, відповідач посилається на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ПрАТ «Рівнеазот» є платником єдиного внеску, що разом із нормами п. 1 ст. 6 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачає можливість звернення позивача до органів зайнятості населення для отримання грошової допомоги по безробіттю.

Позивач подав відповідь на відзив, за змістом відповіді вказував, що відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності за непроведення розрахунку із працівником у день звільнення. Також вважав необґрунтованими посилання відповідача на ч.2 ст. 1171 ЦК України, оскільки даної нормою передбачено підстави для звільнення від відшкодування шкоди, а не від відповідальності роботодавця за невиплату працівнику сум при звільненні. Тому, на думку позивача, дана правова норма не може бути застосована до спірних правовідносин.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягав.

Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків:

З наказу про прийняття на роботу №635/ВК від 15.04.2013 р., наказу про припинення трудового договору № 539-ВК від 30.03.2018 р., копії трудової книжки, встановлено, що з 15.04.2013 р. позивач працював у ПрАТ «Рівнеазот» на посаді аналітика комп'ютерних систем, з 30.03.2018 р. позивач звільнений з підприємства за згодою сторін.

З довідки ПрАТ «Рівнеазот» від 10.10.2018 р. № 2231 про суми, які належать до виплати звільненій ОСОБА_1 встановлено, що при звільненні позивачу підлягала виплаті заробітна плата за лютий 2017 року у розмірі 9011,71 грн., за березень 2017 року - 6084,23 грн., за квітень 2017 року - 16563,50 грн., за травень 2017 року - 16937,85 грн., за червень 2017 року - 16218, 23 грн., всього 64815,52 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідач не надав доказів на підтвердження виплати заборгованості із заробітної плати позивачу, і факт невиплати своєчасно заробітної плати та факт не проведення своєчасного остаточного розрахунку зі звільненим працівником - суд вважає встановленим.

Підстав для звільнення відповідача від обов'язку по виплаті зарплати та проведення розрахунку зі звільненим працівником нема. Відповідач не заперечує факту наявності заборгованості із заробітної плати і її розміру і не заперечує затримки розрахунку при звільненні.

Тому позов в цій частині є обґрунтованим і підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість із заробітної плати у сумі 64815,52 грн.

Щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходи, у зв'язку з порушення строку виплати заробітної плати, то суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно із ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: ... заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: … заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно із абз. 1 п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

У абз. 2 п. 4 цього Порядку визначено, що індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Відповідач не заперечував факту несвоєчасної виплати позивачу заробітної плати і її права на отримання компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строку, за розрахунком відповідача позивачу підлягає виплаті компенсація втрати частини заробітної плати у розмірі 7560,31 грн. за період з березня 2017 року по серпень 2018 року. Розрахунок проведений відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати з врахуванням індексу споживчих цін згідно іноформації Державної служби статистики, позивачем визнається, тому приймається судом як достовірний.

Підстав для звільнення відповідача від сплати компенсації суд не вбачає, підстав для зменшення її розміру також не має, сам той факт, що станом на день звільнення позивача з підприємства відповідача не проведено остаточний розрахунок і не сплачено нараховану заробітну плату за період з лютого 2017 року по червень 2017 року, свідчить про порушення строку її виплати, а тому позивач має право вимагати сплати йому компенсації втрати частини доходу, у зв'язку з порушенням строку її виплати.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але невиплачена заробітна плата за період з лютого 2017 року по червень 2017 року у розмірі 64815,52 грн., компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків за ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» в розмірі 7560,31 грн. за період з березня 2017 року по серпень 2018 року.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то суд дійшов таких висновків.

Згідно ст.117 КЗпП - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Для обчислення середньої заробітної плати застосовується Порядок, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, в редакції Постанови № 542 від 29.07.2015, п.1 у випадку : а) виплати компенсації за невикористані відпустки; є) виплати вихідної допомоги; з) вимушеного прогулу; л) в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. п.2: У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Порядок нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, розписаний у п.8 даного порядку, зокрема нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи, що розрахунок повинен був бути проведений у день звільнення, і не був проведений, то першим днем затримки розрахунку став наступний день, а враховуючи, що наступним днем був вихідний, то на отримання середньої зарплати за затримку розрахунку позивач має право за період з 30.03.2018 р.

З довідки ПрАТ «Рівнеазот» від 10.10.2018 № 2232 про середню заробітну плату позивача за січень - лютий 2018 року, тобто за два місяці роботи перед звільненням встановлено, що у січні 2018 року позивачем фактично відпрацьовано 168,20 год., нараховано заробітної плати - 22489,59 грн., у лютому 2018 року фактично відпрацьовано 160 год., нараховано заробітної плати 22489,59 грн., середньогодинна заробітна плата за відпрацьовані години складає 137,0481 грн.

Позивачем здійснений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.04.2018 р. і по день ухвалення рішення 16.01.2019 р., оскільки повний розрахунок до даного часу відповідачем не проведений, виходячи з даних про середню заробітну плату за два місяці до дня звільнення позивача (30.03.2018 р.) за січень - лютий 2018 року, зазначених у довідці відповідача від 10.10.2018 № 2232, кількості днів невиплати, так середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2018 р. по 16.01.2019 р. склав 215987,77 грн., кількість днів затримки склала 197 робочих днів.

Розрахунок проведений у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, відповідачем не оспорений, свого розрахунку відповідач не представив.

Щодо доводів відповідача про відсутність вини у невиплаті належних позивачу сум при звільненні в зв'язку з наявністю непогашеної заборгованості РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" перед ПрАТ "Рівнеазот", а також неможливістю виробляти продукцію внаслідок обмеження постачання природного газу, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Також безпідставними є доводи щодо порушення відповідачем строків розрахунку із звільненим працівником у стані крайньої необхідності, що у відповідності до ч. 2 ст. 1171 ЦК України є підставою для звільнення його від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі, оскільки вказана норма Закону передбачає підстави для звільнення від відшкодування шкоди, а не від відповідальності роботодавця за невиплату належних працівнику сум при звільненні.

Так, згідно із ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Між тим, правовідносини з приводу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у зв'язку з порушенням термінів її виплати регулюються ст. 117 КЗпП України та ст. 34 Закону України "Про оплату праці", Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Тобто ця виплата є відповідальністю за несвоєчасний розрахунок роботодавця при звільненні працівника та втрату передбачуваних грошових доходів, а тому не є матеріальною шкодою, що випливає з деліктних (недоговірних) відносин, і до них не може бути застосована норма ч. 2 ст. 1171 ЦК України щодо зменшення розміру шкоди через існування крайньої необхідності, за якої діяв її заподіювач.

Таким чином, підстав для звільнення відповідача від виконання вимог статті 117 КЗпП в даному випадку не встановлено. Відповідач визнає факт затримки розрахунку зі звільненим позивачем. Не встановлено факту ухилення самого працівника від отримання вказаних розрахункових сум. Не виявлено обставин, які б вказували на існування спору щодо вказаних сум і їх розміру станом на день звільнення і станом на день, коли такий розрахунок мав би бути проведений. Не встановлено інших поважних причин затримки розрахунку з працівником, які б могли бути розглянуті як підстава для звільнення відповідача від обов'язку та наслідків, покладених на нього статтею 117 КЗпП.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2018 р. і по день ухвалення рішення, що становить 215987,77 грн.

Розподіл судових витрат понесених учасниками справи, у зв'язку з розглядом даної справи підлягає проведенню в порядку ст. 141 ЦПК України.

Позивачем заявлено про розподіл судових витрат у даній справі, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4100 грн.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем подано договір про надання правової допомоги № 1009/18-1 від 10.09.2018 р., укладений між позивачем і адвокатом Бараном Михайлом Федоровичем; завдання - доручення № 1 від 10.09.2018 р. за договором про надання правової допомоги № 1009/18-1 від 10.09.2018 р., акт №1 від 12.10.2018 р. приймання - передачі наданих послуг - підготовка позовної заяви, вартість 2500 грн.; акт №2 від 12.10.2018 р. приймання - передачі наданих послуг - представництво у Броварському міськрайонному суді Київської області 30.10.2018 р. у справі № 361/5868/18, вартість 800 грн.; акт №3 від 30.11.2018 р. приймання - передачі наданих послуг - представництво у Броварському міськрайонному суді Київської області 30.11.2018 р. у справі № 361/5868/18, вартість 800 грн.; дублікат квитанції від 12.10.2018 р. призначення платежу - оплата за правову допомогу 2500 грн., платник - ОСОБА_1, отримувач - адвокат Баран М.Ф.; дублікат квитанції від 29.10.2018 р. призначення платежу - оплата за правову допомогу 800 грн., платник - ОСОБА_1, отримувач - адвокат Баран М.Ф.; дублікат квитанції від 27.11.2018 р. призначення платежу - оплата за правову допомогу 800 грн., платник - ОСОБА_1, отримувач - адвокат Баран М.Ф.

Надання послуг адвокатом Бараном М.Ф. позивачці з представництва у суді та наданням правничої допомоги у даній справі також підтверджується протоколами судового засідання від 30.10.2018 р., і від 30.11.2018 р.

Таким чином, наданими доказами підтверджено витрати позивача на правову допомогу у розмірі 4100 грн. І дані витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача, оскільки позов задовольняється.

Таким чином позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 21, 115, 116,117 КЗпП України, ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», ст. 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, ст.ст. 12,13, 259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити;

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (, Рівненська область, м. Рівне, вул. Рівне 17) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - с. Фащівка Антрацитівського району Луганської області (РНОКПП - НОМЕР_1, АДРЕСА_1) заборгованість із заробітної плати за період з лютого 2017 року по червень 2017 року в сумі 64815,52 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строку її виплати в сумі 7560,31 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2018 р. по день ухвалення рішення - 16.01.2019 року у розмірі 215987,77 грн., а також витрати професійну правничу допомогу у розмірі 4100 грн., всього стягнути 292463, 60 грн. (двісті дев'яносто дві тисячі чотириста шістдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати в межах сплати платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Суддя Т.В. Селезньова