Справа № 226/3468/18

Справа № 226/3468/18
Провадження №2/226/152/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

за участю секретаря Альберті О.В.

позивача ОСОБА_1,

відповідача ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Мирноград Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням в обґрунтування якого вказав, що з 07.12.2005 року по 08.02.2006 року та з 27.11.2014 року по 06.07.2017 року він перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював ГРОЗ з повним робочим днем в шахті та був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Його загальний стаж роботи у вугільній промисловості становить 27 років 10 місяців 22 дні, з них 15 років 09 місяців 12 днів в умовах впливу шкідливих факторів. Під час трудової діяльності позивач отримав професійне захворювання обумовлене небезпечними умовами праці, що підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 17.09.2018 року. Позивач піддавався дії пилу, фізичних навантажень та шуму, концентрація яких перевищувала гранично допустимі норми. Він лікувався амбулаторно та стаціонарно, звертався з консультаціями до медичних спеціалістів, зокрема лікувався стаціонарно у Державній установі «Інститут медицини праці імені ОСОБА_3 Національної академії медичних наук України де йому було встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, мязово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. 07.11.2018 року Обласною профпатологічною МСЕК йому встановлено 65 % втрати працездатності та третю групу інвалідності. Позивач вважає, що внаслідок ушкодження здоровя йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні, він не міг та не зможе вести повноцінний спосіб життя, втратив престижну гірничу спеціальність, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт та значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання та послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Він став обмеженим у русі, швидко стомлюється при незначних навантаженнях. Змінився його життєвий уклад, від чого він відчуває постійний психологічний дискомфорт, став замкненим, втратив інтерес до життя. З урахуванням зазначеного, просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 150000 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач до судового засідання не зявився, про час та місце справи повідомлений у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.

Представник відповідача до судового засідання не зявилась, надала суду відзив на позовну заяву, в якому предявлені позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Вимоги позивача вважає такими, що не відповідають діючому законодавству України та порушують законні права та інтереси відповідача. Зазначила, що позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникнення профзахворювання у позивача. Укладаючи з відповідачем трудовий договір позивач під розпис був ознайомлений про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоровя, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці, усвідомлював можливість ушкодження його здоровя та наслідки. Претензій від позивача за час роботи на умови праці не надходило. Згідно з Гігієнічною класифікацією праці, затвердж. Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.04.2014 року № 248 висновок про наявність шкідливих умов праці за гігієнічною оцінкою умов та характеру праці, зроблений у п.13 акту форми П-4 від 17.09.2018 року, відноситься до 3 класу 1, 2 ступеню шкідливих та важких умов праці, що відноситься до легкого та середнього ступенів важкості (з втратою професійної працездатності в період трудової діяльності), тобто позивач має можливість відновити стан свого здоровя. Під час трудової діяльності позивач користувався пільгами та компенсаціями, які надаються за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці. Позивачем було припущено, що моральна шкода йому була заподіяна діями відповідача, але належних цьому доказів не надано, немає причинного звязку між діями заподіювача шкоди та наслідками, що настали. За час роботи у відповідача позивач жодного разу не заявляв про порушення умов праці з боку відповідача. Професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи у шкідливих умовах в тому числі і на шахті «Стаханова» - 5 р. 7 м. 8 дн., шахті «Красноармійська-Західна № 1» - 3 р., 2 м. 18 дн., шахті «Родинська» - 1 р. 6 м. 16 дн., ТОВ «Укрвуглесторой» - 2 р. 19 дн., ТОВ «Краснолиманське» - 8 р. 8 м. 19 дн., ДП ВК «Краснолиманська» - 2 р. 9 м. 10 дн., що підтверджується записом у трудовій книжці. Крім того, позивач обґрунтував спричинення моральної шкоди виключно словами, не надавши доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди, а саме розрахункових документів (чеків, касових чеків, квитанцій) чи інших документів, які б свідчили про придбання необхідних ліків за призначенням лікаря для лікування профзахворювання. При вступі на роботу до відповідача та за результатами періодичних медоглядів позивач не хворів, був визнаний придатним до роботи у своїй професії, протипоказань до праці виявлено не було, тому позиція позивача є непослідовною та неспроможною. Таким чином посилання позивача на зміну режиму та стану життя є безпідставними та не відповідають обставинам справи. Просила у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявилися до суду.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

20.12.2018 року на підставі ухвали судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд якої по суті призначений на 11.30 год. 17.01.2019 року, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву.

Через неявку відповідача та неподання ним відзиву 17.01.2019 року, розгляд справи відкладений на 11.30 год. 31.01.2019 року.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 07.12.2005 року по 08.02.2006 року та з 27.11.2014 року по 06.07.2017 року та звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с. 7-12).

Під час роботи у ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» у позивача виявлено професійне захворювання, внаслідок чого йому 07.11.2018 року вперше встановлений ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% безстроково та третя група інвалідності, що підтверджується копією Акту про розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 17.09.2018 року довідкою МСЕК від 07.11.2018 року (а.с.13, 14, 31-32).

Згідно з випискою з амбулаторної карти, з 2015 року по 2018 рік ОСОБА_1 періодично проходив як амбулаторне та стаціонарне лікування у Мирноградській центральній міській лікарні, з 19.06.2018 по 09.07.2018 у Державній установі «Інститут медицини праці імені ОСОБА_3 Національної академії медичних наук України з діагнозом: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч у стадії загострення зі значно вираженими статико-динамічними порушеннями, мязово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз захворювання професійні, встановлені вперше (а.с. 15-16, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24-25, 27, 29, 30).

V. Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоровя людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.3 постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що в результаті отриманого професійного захворювання, під час роботи на підприємстві відповідача, позивачем отримана моральна шкода, оскільки внаслідок професійного захворювання, позивач зазнавав фізичного болю, тривалий час лікувався, що змінило звичний уклад його життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину, зазнаваних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків. При цьому суд враховує те, що втрата працездатності встановлена безстроково, що позивачу встановлена 3-я група інвалідності, враховує розмір втрати професійної працездатності, тому виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 43000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

В силу ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 429,80 грн.

На підставі ч.1 ст.3 Конституції України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, ст.ст.23 ЦК України, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 34, 141, 258-259, 265, 274, 352, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, місце мешкання: м-н «Западний», 73/22, м.Мирноград Донецької області, 85321, реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», місцезнаходження: м.Родинське Донецької області, 85310, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій 31599557, про стягнення моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 за отриману ним моральну шкоду внаслідок професійного захворювання у розмірі 43000 (сорок три тисячі) грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір у сумі 429 (чотириста двадцять девять),80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 лютого 2019 року.

Суддя І.В.Петунін