КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/648/19

номер провадження: 22-ц/824/9456/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Азот» - адвоката Леонічевої Дар`ї Валеріївни на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року у складі судді Яровенко Н.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Азот» (далі - ПАТ «Азот») про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з 20 квітня 2016 року по 30 березня 2018 року він працював на посаді аналітика комп`ютерних систем представництва ПАТ «Азот» у місті Києві та був звільнений за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Вказував, що в день звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, не виплатив заборгованість по заробітній платі, а саме: за січень 2018 року у розмірі 9 491 грн 48 коп., за лютий 2018 року у розмірі 8 550 грн 03 коп., за березень 2018 року у розмірі 14 683 грн 08 коп., за квітень 2018 року у розмірі 1 443 грн 21 коп. Також позивач зазначав, що у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати він має право на отримання компенсації втрати частини доходів відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Згідно проведеного позивачем розрахунку за період з лютого по листопад 2018 року розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати ОСОБА_1 заробітної плати станом на 01 січня 2019 року становить 2 000 грн 00 коп. Крім того, зазначав, що оскільки відповідач в день звільнення не провів з ним розрахунок, то позивач відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року, що становить 169 102 грн 24 коп.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Азот» на свою користь нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 34 167 грн 80 коп., компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 2 000 грн 00 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 34 167 грн 80 коп.

Стягнуто з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмір 2 000 грн 00 коп.

Стягнуто з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 214 975 грн 72 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ «Азот» - адвокат Леонічева Д.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить його змінити шляхом доповнення резолютивної частини після слів: «середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 214 975 грн 72 коп.» наступним: «з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Також представник ПАТ «Азот» - адвокат Леонічева Д.В. просить судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стягнувши з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до вимог податкового законодавства України роботодавець виконує функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи осіб та військового збору з доходу у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні. Вказує, що суд першої інстанції при стягненні з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 214 975 грн 72 коп. не врахував роз`яснення п.6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» та у резолютивній частині рішення не зазначив, що таке стягнення необхідно провести з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів.

Позивач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційна скарга не містить доводів в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати,а також в частині підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та його розміру. Тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 20 квітня 2016 року був прийнятий на посаду аналітика комп`ютерних систем представництва ПАТ «Азот» в місті Києві та звільнений із займаної посади 30 березня 2018 року за угодою сторін.

Також судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме, з 01 квітня 2018 року по 15 березня 2019 року у розмірі 214 975 грн 72 коп. відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, про що судом першої інстанції зазначено в резолютивній частині оскаржуваного рішення.

Разом з тим, відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений ІV Податковим кодексом України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV Податкового кодексу України.

Згідно із підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 Податкового кодексу України підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.

Згідно із статтею 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно вказаних вище роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті.

Проте суд першої інстанції на наведені вище вимоги закону та роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України належної уваги не звернув, внаслідок чого при визначенні у резолютивній частині рішення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 214 975 грн 72 коп., не вказав з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 214 975 грн 72 коп. не в повному обсязі відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні в цій частині судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в цій частині шляхом доповнення вказаного висновку вказівкою: «з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України».

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

За змістом ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги представник ПАТ «Азот» - адвокат Леонічева Д.В.сплатила судовий збір у розмірі 3 767 грн 13 коп., що підтверджується квитанцією № 3 від 08 травня 2019 року (а.с.127). При цьому належний до сплати розмір судового збору за подання апеляційної скарги становив 3 224 грн 64 коп.

Позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відтак належний до сплати ПАТ «Азот» розмір судового збору за подання апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Азот» - адвоката Леонічевої Дар`ї Валеріївни задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Азот»на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення в частині стягнення з публічного акціонерного товариства «Азот» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненніу розмірі 214 975 грн 72 коп. наступним: «з наступним відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з держави на користь публічного акціонерного товариства «Азот»судовий збір у розмірі 3 224 грн 64 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді