Справа №173/1630/19
Провадження №2/173/956/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретар6ві Рудовій Л.В

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про зняття заборони з майна, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2019 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом до про зняття заборони з майна, до відповідача Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.07.2019 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 09.09.2019 року.

Згідно заявлених позовних вимог за позовною заявою позивач просить зняти заборону на нерухоме майно, накладену Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою за договором довічного утримання № б/н від 25.10.1991 року, а саме з будинку за адресою: АДРЕСА_1 : підстава обтяження: договір довічного утримання б/н від 25.10.1991 року; заявник Верхньодніпровська ДНК; реєстраційний номер обтяження; 4471317; зареєстровано: 08.02.2007 року за № 2271317 реєстратором: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я., 05.05.2000 року вона придбала у власність будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на будинок було зареєстроване у Верхньодніпровському БТІ 17.05.2000 року під № 6 за реєстром 614, але як було встановлено пізніше, дані відомості про реєстрацію за нею права власності на даний будинок не були в несені до архівної справи та реєстру КП «БТІ».

В 2019 році вона вирішила продати будинок.

Звернувшись до нотаріуса для надання переліку документів для оформлення договору купівлі-продажу їй було необхідно надати витяг з державного реєстру про право власності на нерухоме майно.

При зверненні до КП «Верхньодніпровське БТІ» для отримання інформації щодо права власності на будинок було встановлено, що в архівній справі збереглися відомості по попередньому власнику будинку, а саме ОСОБА_2 . Згідно архівної справи дружина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 станом на 18.10.1991 року була власником будинку. 25.10.1991 року вона оформила договір довічного утримання на свого чоловіка ОСОБА_2 .

Після того як ОСОБА_3 , померла її чоловік ОСОБА_2 , прийняв спадщину від своєї дружини і став власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Але оформивши право власності на домоволодіння за ОСОБА_2 , заборона на нерухоме майно нотаріусом не була знята. І коли 05.05.2000 року вона придбала даний будинок, про заборону відчуження їй нічого не було відомо, так як нотаріус не повідомила її про наявність заборони, оформивши договір купівлі-продажу.

19.06.2019 року вона звернулась до відділу державної реєстрації прав та їх обтяжень Верхньодніпровської райдержадміністрації для проведення реєстрації права власності вищезазначеного будинку, де державним реєстратором було встановлено наявні зареєстровані обтяження речових прав на вказане нерухоме майно у вигляді заборони на нерухоме майно

Наявність заборони відчуження на належне їй майно створює перешкоди у реалізації її права власності на вищевказане майно, що й стало підставою звернення до суду.

Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідачем надані письмові пояснення на позовну заяву згідно яких вказується, що відповідно до п. 52 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при посвідченні договору відчуження нерухомого майна перевіряється відсутність заборон відчуження або арешту за даним майном. Договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 був посвідчений 05.05.2000 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Зезуль Л.Я за реєстровим № 544 у п. 4 зазначеного Договору вказується, що продавці свідчать про те, що жилий будинок не заставлений та під забороною не перебуває. Також у посвідчувальному написі нотаріус підтверджує факт відсутності заборон та арештів на дане майно. Згідно архівних даних Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, заборона на вищезазначений будинок до цього часу не знята. Відмітки про зняття заборони на примірнику договору та у реєстрі для реєстрації заборон за даний період відсутні. Тому вважає, що набувачі майна не звертались до нотаріальної контори для зняття заборон. Нотаріус не має можливості зняти заборону з вищезазначеного домоволодіння, оскільки ОСОБА_1 , не є стороною договору довічного утримання. Тому заборона відчуження може бути знята за рішенням суду.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Зезуль Л.Я., 05.05.2000 року позивач придбала у власність будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відчужувачем за вказаним договором купівлі-продажу був ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу. Право власності на будинок було зареєстроване у Верхньодніпровському БТІ «Конкуренкт» 17.05.2000 року під № 6 за реєстром 614, але відомості про реєстрацію за позивачем права власності на даний будинок не були в несені до архівної справи

В 2019 році позивач вирішила продати будинок.

Звернувшись до нотаріуса для надання переліку документів для оформлення договору купівлі-продажу їй було необхідно надати витяг з державного реєстру про право власності на нерухоме майно.

При зверненні до КП «Верхньодніпровське БТІ» для отримання інформації щодо права власності на будинок було встановлено, що в архівній справі збереглися відомості по попередньому власнику будинку, а саме ОСОБА_2 . Згідно архівної справи дружина ОСОБА_2 , ОСОБА_3 станом на 18.10.1991 року була власником будинку. 25.10.1991 року ОСОБА_4 , оформила договір довічного утримання зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , що підтверджується повідомленням КП «Верхньодніпровське БТІ»

Після того як ОСОБА_3 , померла, її чоловік ОСОБА_2 , набувач майна за договором довічного утримання став власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 05.05.2000 року позивач купила зазначений вище будинок у ОСОБА_2 , про заборону їй нічого не було відомо, так як нотаріус не повідомила її про наявність заборони, оформивши договір купівлі-продажу

Накладена заборона на зазначене вище належне позивачеві майно обмежує повноваження позивача, як власника зазначеного вище нерухомого майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що заборона відчуження на зазначений вище житловий будинок була накладена за договором довічного утримання від 25.10.1991 року укладеному з ОСОБА_2 , (набувач майна). В подальшому набувач майна ОСОБА_2 , продав належний йому будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 позивачеві.

Враховуючи, що на час набуття позивачем права власності на домоволодіння, розташоване за адресою : АДРЕСА_1 заборона на дане домоволодіння була відсутня, так як пояснень відповідача вбачається, що на час посвідчення договору відчуження зазначеного домоволодіння між ОСОБА_2 , і позивачем ОСОБА_1 , приватним нотаріусом перевірялась відсутність заборон та арештів на дане майно про що зазначено в договорі купівлі-продажу. Заборона відчуження зазначеного домоволодіння була внесена до Єдиного реєстру заборон лише в 2007 році, як архівний запис, суд приходить до висновку, що на час передачі зазначеного вище домоволодіння у власність позивача питання про наявність відсутність заборон з приводу цього домоволодіння з`ясовувалось і вирішувалось, так не було встановлено будь-яких перешкод щодо передачі зазначеного домоволодіння у власність позивача.

За вищевказаних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у відповідності із обраним позивачем способом захисту його порушених прав. Оскільки наявність заборони на домоволодіння, яке перебуває у власності позивача порушує право власності позивача на належне їм майно. Дана заборони була відсутня не час передачі зазначеного вище домоволодіння у власність позивача і не відноситься до зобов`язань позивача.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн., покласти на позивача ОСОБА_1 , оскільки не вбачає вини відповідача у порушенні прав позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори в Дніпропетровській області (юридична адреса: 51600 вул. Дніпровська, 56 м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, ), про зняття заборони з нерухомого майна, - задовольнити.

Зняти обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, накладену Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою за договором довічного утримання б/н від 25.10.1991 року, а саме: з будинку за адресою: АДРЕСА_1 : підстава обтяження: договір довічного утримання б/н від 25.101991 року; заявник Верхньодніпровська ДНК, реєстраційний номер обтяження: 4471317,зареєстровано 08.02.2007 року за № 4471317 реєстратором: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн., 40 коп., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 06.09.2019 року.

Суддя Петрюк Т.М

Зареєстроване: 06.09.2019 року

Оприлюднене: 06.09.2019 року

Дата набрання законної сили: 08.10.2019 року