У Х В А Л А

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 556/656/18

провадження № 61-2280 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Собіщицька сільська рада Володимирецького району Рівненської області, про відшкодування витрат,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1, померла його мати - ОСОБА_3. До дня смерті матері вони проживали однією сім'єю та вели спільне господарство. Позивач здійснював догляд та надавав допомогу матері. Всі витрати на поховання матері поніс також він, що підтверджується відповідними чеками та рахунками. Загальна вартість витрат на поховання матері становить 8420,00 грн. Проте одноразову допомогу, яка призначалась на поховання матері була отримана сестрою - відповідачкою ОСОБА_2, яку остання не використала за призначенням.

Ні підставі наведеного просив суд стягнути з ОСОБА_2 одноразову допомогу, отриману нею, яка призначалась для поховання матері. Такі витрати на поховання є необхідною складовою комплексу заходів та обрядових дій при похованні померлого та підлягають відшкодуванню відповідно до положень статей 1232 та 1166 ЦК України.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2018 року, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування витрат відмовлено за безпідставністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач не повинна відшкодовувати позивачу його витрати на поховання у відповідності за статтею 1232 ЦК України, оскільки відповідач ОСОБА_2 не є спадкоємцем своєї матері, подавши заяву про відмову від спадщини, а тому на неї не покладається обов'язок по відшкодуванню витрат на поховання.

28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень та просив поновити пропущений строк з підстав отримання ним копії оскаржуваної постанови апеляційного суду лише 20 січня 2019 року, що підтверджено копією супровідного листа Рівненського апеляційного суду та копією відстеження поштового відправлення з сайту Укрпошти.

В касаційній скарзі заявник просив скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі з підстав порушення судами норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних та необґрунтованих судових рішень.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Як вбачається зі змісту судових рішень у справі заявлено позовні вимоги про відшкодування витрат з ціною позову у розмірі 8420,00 грн, що менше ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто справа є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2018 рокута постанови Рівненського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1а на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 вересня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко