Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 686/19703/16-ц

провадження № 61-18628св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша», ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 17 травня 2017 року у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Костенка А. М., Пастощука М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (далі - ПрАТ «СК «Перша»), ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

На обґрунтування позовних вимог зазначали, що 12 вересня 2012 року водій ОСОБА_4 , який за трудовим договором працював у ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки VOLVO FH державний номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Купріна у місті Хмельницькому, здійснив наїзд на їх матір ОСОБА_5 , яка від отриманих травм померла на місці пригоди. Цивільно-правова відповідальність власника вказаного автомобіля ОСОБА_3 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «Перша».

У зв`язку зі смертю матері, вони понесли витрати на її поховання в сумі 5 045,05 грн, на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 8 548,32 грн та транспортні витрати в розмірі 1 207,90 грн кожний. Крім того, вони зазнали тяжких душевних страждань через втрату близької людини, унаслідок чого мають право на відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили стягнути на свою користь з ПрАТ «СК «Перша» по 13 408,68 грн кожному, з яких: 2 522,52 грн - витрати на поховання, 4 274,16 грн - витрати на спорудження нагробного пам`ятнику, 6 612 грн - моральна шкода, а також по 2 000 грн кожному на відшкодування витрат на правову допомогу; з ОСОБА_3 по 101 462,90 грн кожному, з яких: 1 207,90 грн - транспортні витрати, 255 грн - сума франшизи, 100 000 грн - моральна шкода, а також по 2 000 грн кожному на відшкодування витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2017 року у складі головуючого-судді Карплюка О. І. позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Перша» на користь кожного із позивачів по 2 522,52 грн витрат на поховання, по 4 274,16 грн витрат на спорудження надгробного пам`ятника, по 6 612 грн на відшкодування моральної шкоди та по 2 000 грн на відшкодування витрат на правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь кожного із позивачів по 1 207,90 грн транспортних витрат, по 255 грн франшизи, по 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди та по 2 000 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 , як власник джерела підвищеної небезпеки відповідальний за шкоду, спричинену позивачам смертю їх матері ОСОБА_5 , оскільки його цивільно-правова відповідальність застрахована ПрАТ «СК «Перша», відповідачі мають спільно відшкодувати завдану позивачам майнову та моральну шкоду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 17 травня 2017 року апеляційну скаргуПрАТ «СК «Перша» задоволено, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2017 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «Перша» про відшкодування майнової та моральної шкоди, в частині задоволення вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування транспортних витрат та стягнення суми франшизи скасовано, у вказаній частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог. У решті рішення суду залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «Перша» та до ОСОБА_3 про стягнення суми франшизи і транспортних витрат, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачі пропустили визначений законом строк звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, який є преклюзивним і поновленню не підлягає; вимоги позивачів до власника транспортного засобу про відшкодування матеріальних витрат не підтверджені належними й допустимими доказами. Разом з тим, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що у зв`язку зі смертю матері, позивачі зазнали душевних страждань, що є підставою для відшкодування їм моральної шкоди в розмірі по 20 000 грн кожному, який місцевим судом правильно визначено з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілих, вимог розумності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2017 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду в частині залишення рішення суду першої інстанції без змін та стягнення з відповідача на користь позивачів по 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно поклав обов`язок по відшкодування моральної шкоди позивачам на власника транспортного засобу, незважаючи на те, що вина водія ОСОБА_4 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди не доведена, а мати позивачів ОСОБА_5 здійснила порушення правил дорожнього руху, вийшовши на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху. Вчинивши адміністративний проступок, ОСОБА_5 усвідомлювала протиправний характер свого діяння й передбачала його шкідливі наслідки та свідомо допускала їх настання.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

07 травня 2018 року справу № 686/1970316-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПрАТ «СК «Перша», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом заперечення/відзив на касаційну скаргу не надходили.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що матір`ю позивачів у справі є ОСОБА_5

Автомобіль марки VOLVO FH державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом цистерною SCHWARZMUELLER реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_3

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 згідно полісу від 05 жовтня 2011 року № АА/7432842 була застрахована ПрАТ «СК «Перша» з 29 жовтня 2011 року до 28 жовтня 2012 року.

12 вересня 2012 року близько 16 годин 30 хвилин ОСОБА_4 , який працював у відповідача ОСОБА_3 водій на підставі трудового договору від 23 вересня 2011 року, керуючи автомобілем марки VOLVO FH державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом цистерною SCHWARZMUELLER реєстраційний номер НОМЕР_2 по вулиці Купріна у місті Хмельницькому, вчинив наїзд на ОСОБА_5 , яка від отриманих травм померла на місці пригоди.

Постановою слідчого відділу розслідувань ДТП СУ УМВС України в Хмельницькій області капітана міліції Шевчука В. В. від 29 липня 2014 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006143 від 20 вересня 2013 року за частиною другою статті 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За правилами частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

У відповідності зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 , як володілець джерела підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності вини водія транспортного засобу. При цьому, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, принципів розумності, справедливості та співмірності, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь кожного із позивачів по 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з загибеллю їх матері ОСОБА_5

Доводи ОСОБА_3 , наведені в обґрунтування касаційної скарги щодо наявності умислу потерпілої ОСОБА_5 , не можуть бути підставами для скасування рішення судів попередніх інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - без змін.

У іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, та не є предметом касаційного перегляду.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко