КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Букіна О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 , подану представником ОСОБА_8 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_4 , заінтересована особа - ОСОБА_7 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаною заявою та просила видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно кривдника ОСОБА_7 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця роботи постраждалої особи ОСОБА_4 за адресою: м. Київ, вул. Голего, 2 ; заборонити наближатися на відстань ближче 200 метрів до дитсадку «Кіт-Муркіт», який відвідує син - ОСОБА_5 за адресою: м. Київ, вул. Яблонська, 6 .; заборонити наближатися на відстань ближче 200 метрів до школи №324, яку відвідує дочка - ОСОБА_6 за адресою: м. Київ, вул. Тупікова, 8 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_4 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заяву обґрунтовано тим, що з серпня 2007 року заявник ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 . Від вказаного шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 зазначає, що під час перебування в шлюбі чоловік ОСОБА_7 конфліктував з нею, вона піддавалась домашньому насильству, як фізичному, так і психологічному, чоловік не одноразово погрожував їй вбивством та застосовував стосовно неї фізичну силу. Зневірившись в тому, що чоловік зміниться та перестане вчиняти домашнє насильство, нею подано позови до Солом`янського районного суду м. Києва про розірвання шлюбу, про визначення місця проживання дітей та про стягнення аліментів на утримання дітей.

Заявник зазначає, що неодноразово через протиправні та агресивні дії ОСОБА_7 зверталась до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві із заявами про вчинення кримінального правопорушення зі сторони чоловіка та до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. Представники ОСОБА_4 також звертались до Солом`янського УП ГУ НП у місті Києві та до Представника Президента України у Верховній Раді України, дії представників державних органів не зумовили припинення незаконних дій ОСОБА_7 по відношенню до заявника та дітей.

ОСОБА_4 переконана, що існує реальна загроза продовження домашнього насильства щодо неї з боку ОСОБА_7 , та існують ризики настання більш тяжких наслідків для її психічного, а можливо і фізичного здоров`я, має побоювання за своє життя та життя дітей.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Видано ОСОБА_7 обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, шляхом встановлення наступних заходів тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонено наближатися на відстань ближче 200 метрів до ОСОБА_4 за місцем її проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем її роботи за адресою: м. Київ, вул. Голего, 2 , за місцем знаходження дитсадку « Кіт - Муркіт », який відвідує син - ОСОБА_5 за адресою: м. Київ, вул. Яблонської, 6 , за місцем знаходження школи № 324, яку відвідує дочка - ОСОБА_6 за адресою: м. Київ, вул. Тупікова, 8 ; заборонено вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_4 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представником ОСОБА_7 ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу в якій останній посилається на те, що на момент розгляду справи ОСОБА_7 не є та не був визнаний винним у вчиненні домашнього насильства, не набув статусу «кривдника», обставини домашнього насильства, про які заявляє ОСОБА_4 , не внесені до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства та насильства за ознакою статі, а заявник ОСОБА_4 , в свою чергу, не визнана потерпілою від домашнього насильства жодним рішенням суду, яке набрало законної сили. Вказано, що Малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також не є постраждалими дітьми, або свідками (очевидцями) домашнього насильства. Вважає, що з правовідносин, що виникли між учасниками, вбачається наявність спору щодо порядку участі у вихованні дітей, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї. Враховуючи вищезазначене, просив скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_4 в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Представник заявника ОСОБА_4 , - ОСОБА_10 , не погоджуючись із доводами викладеними в апеляційній скарзі подала відзив на неї, відповідно до якого вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на те, що заявником надано в суд першої інстанції всі докази того, що реальна загроза продовження домашнього насильства з боку апелянта існує і сьогодні, тобто існують всі обґрунтовані ризики настання більш тяжких наслідків для психічного, а можливо і фізичного здоров`я заявника ОСОБА_4 .. Вказує, що апелянт викликав своїми діями у заявника депресію та страх за своє життя та життя дітей. Окрім того зазначає, що лише обмежувальний припис дав заявнику ОСОБА_4 захист від безперервного домашнього насильства зі сторони апелянта ОСОБА_7. Враховуючи зазначене, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що ОСОБА_4 та відповідач по справі ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають двох дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26, 27).

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_4 зверталась до правоохоронних органів з заявами з приводу незаконних дій ОСОБА_7 та Солом`янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві було розпочато досудове розслідування у кримінальних провадженнях внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012011 від 17 жовтня 2018 року за ч. 1 ст. 125 КК України, №0012471 від 30 жовтня 2018 року за ч. 1 ст. 125 КК України, №0013826 від 06 грудня 2018 року за ч. 1 ст. 125 КК України, №0005225 від 25 травня 2019 року за ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.44,58,71,108).

Крім того, 25 травня 2019 року відносно ОСОБА_7 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідно до якого вказано, що 25 травня 2019 року ОСОБА_7 вчинив домашнє насильство по відношенню до дружини ОСОБА_4 , а саме психологічне насильство: погрожував фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою чим спричинив в дружини емоційну невпевненість та побоюванню за власну безпеку (а.с.112).

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2019 року відносно ОСОБА_7 було складено терміновий заборонений припис строком на 10 діб, в якому вказано, що ОСОБА_7 вчинив домашнє насильство по відношенню до дружини ОСОБА_4 , а саме погрожував фізичною розправою та виражався нецензурною лайкою. Строк дії термінового заборонного припису з 26 травня 2019 року по 06 червня 2019 року (а.с.111).

Заявник також зверталася з заявами до Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про вжиття заходів щодо захисту прав малолітніх дітей та порушити питання перед відповідними органами про притягнення до відповідальності ОСОБА_7 (а.с.59-61, 63-65).

Вирішуючи вказаний спір по суті та частково задовольняючи заяву ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи підтверджено з боку ОСОБА_7 наявні дії, які у розумінні вимог Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» свідчать про наявність відносно ОСОБА_4 психологічного та фізичного насильства.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції частково погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до положень ст. 24 вказаного закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

ОСОБА_4 зазначала, що ОСОБА_7 відносно неї вчиняє домашнє, фізичне, економічне психологічне насильство, а саме: ображає, принижує її перед дітьми, знущається, наносить тілесні ушкодження.

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_4 надала належні та допустимі докази, які досліджені судом у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.

Так, матеріали справи містять докази того, що 25 травня 2019 року відносно ОСОБА_7 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відповідно до якого вказано, що 25 травня 2019 року ОСОБА_7 вчинив домашнє насильство по відношенню до дружини ОСОБА_4 , а саме психологічне насильство: погрожував фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою чим спричинив в дружини емоційну невпевненість та побоюванню за власну безпеку (а.с.112).

Окрім того, 25 травня 2019 року відносно ОСОБА_7 було складено терміновий заборонений припис строком на 10 діб, в якому вказано, що ОСОБА_7 вчинив домашнє насильство по відношенню до дружини ОСОБА_4 , а саме погрожував фізичною розправою та виражався нецензурною лайкою. Строк дії термінового заборонного припису з 26 травня 2019 року по 06 червня 2019 року (а.с.111).

Також в матеріалах справи наявні висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_9 від 23 квітня 2018 року №603/Ж, який складено на підставі заяви ОСОБА_4 , відповідно до якого вказано, що описані ушкодження у вигляді синців та садна утворилися від дії тупого (тупих) предмета (предметів), за давністю утворення можуть відповідати вказаному періоду, тобто 22 квітня 2018 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм розладу здоров`я) (а.с.28-29).

Відповідно до наданої довідки про огляд ортопедом - травматологом від 16 жовтня 2018 року у ОСОБА_4 було діагностовано струс головного мозку, забіг м`яких тканин обличчя, а також в районі шийного, грудного відділу хребта (а.с.42-43).

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Таким чином, системний аналіз наданих доказів дає підстави зробити висновок, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність обґрунтованої необхідності у видачі обмежувального припису ОСОБА_7 відносно його дружини ОСОБА_4 та про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 в частині заборони вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_4 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку через третіх осіб, оскільки згідно ч. 2 ст. 350-3 ЦПК України заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 359/7771/18 (провадження № 61-3299св19) та у постанові від 04 липня 2019 року у справі № 638/17813/18 (провадження № 61-6759св18).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині доведеності наявності підстав для видачі обмежувального припису в контексті заборони ОСОБА_7 наближатися на відстань ближче 200 метрів до ОСОБА_4 за місцем знаходження дитсадку «Кіт- Муркіт », який відвідує син - ОСОБА_5 за адресою: м. Київ, вул. Яблонської, буд. 6 , та за місцем знаходження школи № 324, яку відвідує дочка - ОСОБА_6 за адресою: м. Київ, вул. Тупікова, буд. 8 , оскільки відповідно до положень ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (принцип 6 Декларації прав дитини, прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року).

Разом з тим, застосовуючи обмежувальний припис суд має забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року підлягає частковому скасуванню в частині заборони ОСОБА_7 наближатися до дитячого садку, який відвідує син, та школи, яку відвідує дочка, оскільки вказані заборони обмежують ОСОБА_7 у здійсненні та реалізації ним його батьківських прав щодо його, спільних з ОСОБА_4 , дітей, оскільки матеріалами справи не підтверджено факту того, що ОСОБА_7 чинить домашнє насильство щодо дітей.

Перевіряючи доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для видачі вказаного припису, за відсутністю доказів про визнання заявника потерпілим, а ОСОБА_7 кривдником, апеляційний суд враховує наявність в матеріалах справи документальних доказів того, що ОСОБА_4 визнана потерпілою у кримінальному провадженні №0005225 від 25 травня 2019 року, що розслідується Солом`янським УП ГУНП в м. Києві за ч.1 ст. 125 КК України та підтверджується протоколом допиту потерпілої від 14 червня 2019 року ( а.с. 109,110).

Щодо доводів апелянта про обмеження його прав на вільне користування власним житлом за адресою АДРЕСА_5 , при встановленні обмеження не наближатися на відстань 200 метрів до місця роботи заявника ОСОБА_4 за адресою м. Київ, вул. Голего, 2 оскільки вказана відстань між вказаними приміщеннями становить менше 200 метрів, то колегія суддів враховує, що доказів на підтвердження зазначених обставин апелянтом до суду першої інстанції не подавалося, вони судом не перевірялися, а тому вказані обставини суд апеляційної інстанції розцінює не доведеними.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає частковому скасуванню з ухваленням у відповідній частині нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, ст.141,156 СК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , подану представником ОСОБА_8 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 липня 2019 року в частині видачі обмежувального припису ОСОБА_7 , шляхом заборони наближатися на відстань ближче 200 метрів до ОСОБА_4 за місцем знаходження дитсадку « Кіт - Муркіт », який відвідує син - ОСОБА_5 за адресою: м. Київ, вул. Яблонської, буд. 6 , та за місцем знаходження школи № 324, яку відвідує дочка - ОСОБА_6 за адресою: м. Київ, вул. Тупікова, буд. 8 - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви, в іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 04 вересня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв