Дата документу 23.01.2019 Справа № 334/497/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/497/16 Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О.
Провадження № 22-ц/807/585/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, треті особи: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ренесанс», Товариство з обмеженою відповідальністю «СПС-Інвест», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про скасування рішення про державну реєстрацію, скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності, визнання недійсними договорів дарування,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_5, Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, треті особи: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Ренесанс», Товариство з обмеженою відповідальністю «СПС-Інвест», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про скасування рішення про державну реєстрацію, скасування свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності, визнання недійсними договорів дарування.

В обґрунтування позову вказав, що ТОВ "СПС-Інвест" здійснено будівництво оздоровчо-житлового комплексу по АДРЕСА_2, про що в березні 2013 року складено декларацію про готовність об`єкта будівництва до експлуатації, що складається з багатоквартирних котеджів (будинків) житлового комплексу "Ренесанс", у яких передбачені підвальні приміщення.

12.07.2013 року він придбав у власність квартиру АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу № 1492, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу.

10.04.2014 року проведено державну реєстрацію права власності, форма власності приватна, розмір частки 1/1, на нежитлове приміщення в літ. А7-3, що розташоване в АДРЕСА_2 за суб`єктом: ОСОБА_5.

08 лютого 2016 року ОСОБА_5 здійснила відчуження шляхом укладення договорів дарування частини приміщення АДРЕСА_2: на користь ОСОБА_7 - 7/100 часток (договор дарування № 3385), ОСОБА_9 - 7/100 часток (договір дарування № 174); ОСОБА_8 - 9/100 часток (договір дарування № 1670). Договори дарування були посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М.

Позивач вважає, що зареєстроване за ОСОБА_5 нежитлове приміщення НОМЕР_2 феактично призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутого обслуговування мешканців будинку, тому не може передаватись у власність окремих громадян, а є спільним майном усіх співвласників будинку.

З урахуванням викладеного позивач просив :

- скасувати рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень № 12335665 від 10.04.2014р., згідно якого вирішено провести державну реєстрацію нежитлового приміщення АДРЕСА_2 за ОСОБА_5;

- скасувати свідоцтво про право власності НОМЕР_1 від 10.04.2014р. на приміщення АДРЕСА_2

- скасувати державну реєстрацію права власності за номером запису № 5307969, вчинену на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 10.04.2014р. на приміщення АДРЕСА_2;

- визнати недійсними договори дарування: № 3385 від 29.12.2015р. 7/100 часток нежитлового приміщення АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_7; № 174 від 08.02.2016р. 7/100 частин цього ж приміщення на користь ОСОБА_9; № 167 від 08.02.2016р. 9/100 частин цього приміщення на користь ОСОБА_8, посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 вказує на необгрунтованість апеляційної скарги, оскільки судом зроблені вірні висновки про те, що права ОСОБА_3 як співвласника будинку АДРЕСА_2 не порушені, оскільки всі допоміжні приміщення, які входять до складу цього нежитлового приміщення НОМЕР_2, ОСОБА_5 передані в оперативне управління ОСББ «Ренесанс».

Інші учасники справи правом на відзив не скористались, що у відповідності до положень ч. 3 статті 360 ЦПК України не є перешкодою для апеляційного розгляду справи.

До судового засідання з»явились представники позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_5

Решта учасників справи не з»явились. При цьому, судові повістки отримали ОСББ «Ренесанс», ТОВ «СПС-Інвест», але клопотань про відкладення справи до апеляційного суду не спрямували.

Направлені судові повістки на відомі апеляційному суду адреси Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 повернулись без вручення із зазначенням про «закінчення терміну зберігання».

Зважаючи на вказні обставини, колегія здійснила апеляціний розгляд за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_3, який наполягав на апеляційній скарзі та просив задовольнити її, пояснення представника відповідача ОСОБА_6, який заперечував проти скарги та просив відхилити її, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є частково обгрунтованою з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.07.2013 року ОСОБА_3 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу № 1492, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу.

ОСОБА_5 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення АДРЕСА_2, яке вона набула наступним чином.

25.02.2013 року між ОСОБА_5 та ТОВ «СПС-Інвест» (забудовником) був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № РЕН-109-А7-3, предметом якого є майнові права на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 (а.с.102-105).

У вказаному договорі зазначено, що майнові права набуваються на приміщення № НОМЕР_2 загальною площею 403,7 кв. м, яке продавець в особі ТОВ «СПС-Інвест» зобов»язаний передати покупцю ОСОБА_5 за актом приймання-передачі після сплати нею вартості у розмірі 1 415 160 грн.

Згідно з актом прийому-передачі до договору купівлі-продажу майнових прав № РЕН-109-А7-3 ТОВ «СПС-Інвест» передало, а ОСОБА_5 прийняла нежитлове приміщення АДРЕСА_2 загальною рахунковою площею згідно технічного паспорту 403,7 кв.м., в задовільному технічному стані (а.с.106).

З довідки ТОВ «СПС-Інвест» вих. № 22/4 від 05.03.2014 року слідує, що ОСОБА_5 повністю розрахувалась з ТОВ «СПС-Інвест» за купівлю майнових прав на нежитлове приміщення у відповідності до договору купівлі-продажу майнових прав № РЕН-109-А7-3 від 25.02.2013 року (а.с.107).

На підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), поданої ОСОБА_5, акту прийому-передачі майна за договору купівлі-продажу майнових прав № РЕН-109-А7-3 від 05.03.2014 р., договору купівлі-продажу майнових прав № РЕН-109-А7-3 від 25.02.2013р., нотаріальної копії договору оренди землі від 18.05.2007р., фотокопії декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 04.03.2013р. Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області було вирішено провести державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 за ОСОБА_5, про що прийнято рішення про державну реєстрацію № 12335665 від 10.04.2014 року (а.с.139).

ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності від 10.04.2014р., індексний номер 20325469, на нежитлове приміщення в літ. А7-3 АДРЕСА_2, а відомості про це речове право були внесені у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

29.12.2015р. ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_7 7/100 часток за договором дарування № 3385, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. (а.с.173-176).

08 лютого 2016 року ОСОБА_5 подарувала відповідні частки приміщення АДРЕСА_2: ОСОБА_9 - 7/100 часток, договір дарування № 174, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. (а.с.177-180); ОСОБА_8 - 9/100 часток, договір дарування № 1670, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. (а.с.181-184).

Отже, позивач ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є співвласниками котеджу по АДРЕСА_2

ОСОБА_3 у позові про скасування рішення реєстратора, свідоцтва про право власності та запису у Державному реєстрі речових прав щодо права власності ОСОБА_11 на приміщення НОМЕР_2 за вказаною адресою підставою для цього вказував, що воно як підвал призначене для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, а тому є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку, які і мають розпоряджатись ним за спільною згодою. Вказував, що таке приміщення не може перебувати в приватній власності та відчужуватись без згоди всіх співвласників.

Досліджуючи ці обставини, суд першої інстанції встановив.

У відповідності до правовстановлюючих документів приміщення АДРЕСА_2 є нежитловим приміщенням, можливість існування якого передбачена законодавством України, в тому числі Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирних будинків» (в редакції станом до 01.07.2015 р.) та Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» ( в редакції від 14.05.2015 року).

За заявою представника відповідача було проведено експертне дослідження цього спірного приміщення.

31.05.2016 року судовим експертом Гіріч І.М. складений висновок № 6-16 експертного дослідження, з якого слідує, що спірне приміщення складається з двадцяти приміщень, кожне з яких має своє призначення; у коридорі № 1 площею 32,4 кв. м, санвузлі № 2 площею 2,7 кв. м, допоміжному приміщенні № 5 площею 6,4 кв. м, коридорі № 15 площею після перепланування 14,0 кв. м є наявність водопровідних труб холодного водопостачання та каналізації, у кімнаті № 4 площею 4,1 кв. м розміщено електрощитову, входом до кімнат № 4 та № 5 є коридор № 3 площею 14,5 кв. м, який призначений для забезпечення потреб усіх власників квартир будинку АДРЕСА_2 (а.с.153-160).

Після отримання вказаного дослідження в ході розгляду цієї справи ОСОБА_5 надала свою згоду на те, що в її приміщенні будуть знаходитися внутрішньобудинкові комунікації, але до них буде наданий постійний безперешкодний доступ.

Так, ОСОБА_5 було прийнято рішення про закріплення кімнат № 1, 2, 3, 4, 5, 15 нежитлового приміщення АДРЕСА_2 за Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Ренесанс» на праві оперативного управління ( а.с. 161), в якому ОСОБА_5 вирішила закріпити на праві оперативного управління за Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «РЕНЕСАНС»:

- коридор № 1 площею 32,4 кв. м, що складає 8/100 частин нежитлового приміщення АДРЕСА_2

- санвузол № 2 площею 2,7 кв. м, що складає 1/100 частин нежитлового приміщення АДРЕСА_2

- коридор № 3 площею 14,5 кв. м, що складає 4/100 частин нежитлового приміщення АДРЕСА_2

- електрощитову № 4 площею 4,1 кв. м, що складає 1/100 частин нежитлового приміщення АДРЕСА_2

- допоміжне приміщення № 5 площею 6,4 кв. м, що складає 2/100 частин нежитлового приміщення АДРЕСА_2

- коридор № 15 площею 14,0 кв. м, що складає 3/100 частин нежитлового приміщення АДРЕСА_2, для забезпечення безперешкодного здійснення технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо-будинкових інженерних систем та обладнання, а також технічного обслуговування мереж електропостачання (а.с.161).

03 червня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСББ «Ренесанс» був складений Акт приймання-передачі коридору № 1, санвузлу № 2, коридору № 3, електрощитової № 4, допоміжного приміщення № 5, коридору № 15 нежитлового приміщення АДРЕСА_2, на підставі якого ОСОБА_5 передала, а ОСББ «Ренесанс» прийняло в оперативне управління вищезазначені кімнати (а.с. 164).

14 липня 2016 року була проведена державна реєстрація права оперативного управління на вищезазначені кімнати приміщення № НОМЕР_2, закріпленого за ОСББ «Ренесанс», що підтверджується Інформаційною довідкою.

Таким чином, ОСОБА_5 закріпила за ОСББ «Ренесанс» на праві оперативного управління кімнати нежитлового приміщення № НОМЕР_2, в яких розміщене механічне, електричне, сантехнічне обладнання. Отже, ОСББ «Ренесанс» користується вищезазначеними кімнатами задля належної експлуатації та обслуговування будинку.

Оскільки до ОСББ «Ренесанс» входять всі власники квартир та нежитлових приміщень, які розташовані в житловому комплексі «Ренесанс» по АДРЕСА_2 в тому числі і позивач, то коридором № 1, санвузлом № 2, коридором № 3, електрощитовою № 4, допоміжним приміщенням № 5, коридором № 15 нежитлового приміщення АДРЕСА_2, які закріплені на праві оперативного управління за ОСББ «Ренесанс», користуються всі співвласники будинку АДРЕСА_2, в тому числі й позивач ОСОБА_3

Також судом встановлено, що третя особа ОСОБА_7 надала голові правління ОСББ «Ренесанс» гарантійний лист, в якому зазначила, що вона гарантує у разі необхідності надавати доступ до кімнати АДРЕСА_2, у разі виникнення обставин, які потребуватимуть ремонту в кімнаті № 12 нежитлового приміщення № НОМЕР_2, для забезпечення належної експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку гарантує проводити ремонтні роботи за власний рахунок. На підтвердження вищезазначеної гарантії залишила голові правління ОСББ «Ренесанс» дублікат ключів від кімнати № 12 нежитлового приміщення НОМЕР_2 (а.с. 241).

Встановивши всі зазначені обставини, суд дійшов висновку про те, що права ОСОБА_3 не порушені, а право власності на спірне приміщення ОСОБА_5 набула відповідно до чинного законодавства України, а тому воно захищено як непорушне національним законодавством, що відповідає одночасно положенням статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини щодо застосування його положень. З огляду на ці обставини, суд вважав також наявним у ОСОБА_5 права безперешкодного розпорядження належним їй на праві власності майном, яким вона скористалась, подарувавши три кімнати належного їй нежитлового приміщення третім особа. За цих встановлених обставин суд визнав позов необгрунтованим та відмовив в його задоволенні.

В скарзі ОСОБА_3 вказує, що судом зроблені неправильні висновки щодо правомірності набуття ОСОБА_5 права одноосібної приватної власності на допомоіжні приміщення, які є складовою частиною нежитлового приміщення АДРЕСА_2, оскільки за законом такі приміщення належать співвласникам багатоквартирного будинку та розпорядження ними відбувається за їх згодою, Оскільки він є одним із співвласників цих приміщень, то судом зроблено помилковий висновок про те, що його права не порушені.

Колегія вважає, що такі доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Визначення поняття допоміжні приміщення надано у ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку»: це - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об'єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо).

Крім того, згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Тобто в різних випадках одне і те ж приміщення може відноситись до житлового фонду і мати статус допоміжного або бути самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, у зв'язку з чим в результаті приватизації квартир їх мешканцями право власності останніх на такі приміщення не виникає.

Частиною 4 ст. 4 ЖК УРСР визначено, що до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Так, наприклад, сходові клітини, кладові, вестибюлі можуть знаходитись як в окремих жилих, так і в нежилих приміщеннях (сходові клітини в двоповерхових квартирах або нежилих приміщеннях) та призначатись для експлуатації лише цих окремих приміщень та обслуговування їх мешканців, а не мешканців всього багатоквартирного будинку, а підвальні приміщення можуть бути обладнані для здійснення певного виду діяльності і не призначені для експлуатації будинку або побутового обслуговування мешканців (наприклад, при здійсненні торговельної діяльності тощо).

Таким чином, за змістом Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» підвальні приміщення можуть належати до допоміжних приміщень будинку та бути призначені для обслуговування будинку (розміщення в них технічного обладнання тощо), а можуть і не належати та не бути призначені для цих цілей.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин та до житлового фонду не входять, слід враховувати як місце їхнього розташування, так і загальну характеристику сукупності властивостей таких приміщень, зокрема спосіб і порядок їх використання.

Як вже вищезазначалось, відповідачем ОСОБА_5 проведено та долучено у справу експертне дослідження спірного приміщення, а судом вказаний висновок взято до уваги як доказ у справі.

Згідно висновку № 6-16 експертного дослідження, складеного 31.05.2016 року судовим експертом Гіріч І.М., спірне приміщення складається з двадцяти приміщень, кожне з яких має своє призначення, зокрема, у коридорі № 1 площею 32,4 кв. м, санвузлі № 2 площею 2,7 кв. м, допоміжному приміщенні № 5 площею 6,4 кв. м, коридорі № 15 площею після перепланування 14,0 кв. м є наявність водопровідних труб холодного водопостачання та каналізації, у кімнаті № 4 площею 4,1 кв. м розміщено електрощитову, входом до кімнат № 4 та № 5 є коридор № 3 площею 14,5 кв. м, який призначений для забезпечення потреб усіх власників квартир будинку ; АДРЕСА_2 (а.с.153-160).

Тобто допоміжними приміщеннями згідно висновку експертизи з 20 кімнат, які входять до складу нежитлового приімщення НОМЕР_2 вважаються лише 6 приміщень.

Отже, вищезазначені приміщення призначені для забезпечення потреб усіх власників будинку, що вказує на їх статус як спільного майна усіх співвласників, у зв»язку з чим вони не можуть перебувати у приватній власності одного з них. Але суд вважав, що, оскільки ці приміщення передані в оперативне управління ОСББ «Ренесанс», то права позивача ніяким чином не порушуються.

Вказані висновки є помилковими, оскільки ОСОБА_3 є одним із співвласників багатоквартирного котеджу по АДРЕСА_1, а тому у нього є наявним право спільно з іншими співвласниками володіти та розпоряджатись усім неподільним та загальним майном, зокрема, допоміжними приміщеннями будинку, в т.ч. у яких розташовані мережі та комунікації, призначені для забезпечення потреб усіх власників будинку, а не тільки для обслуговування нежитлового приміщення підвалу цього будинку, який належить ОСОБА_5

Передача таких приміщень з комунікаціями та інших допоміжних приміщень в оперативне управління ОСББ «Ренесанс» ніяким чином не підмінює вищевказаного права співвласників, які позбавлені цього права через належність спірних приміщень на праві власності лише одному співвласникові - ОСОБА_5

Таким чином, право ОСОБА_3 є порушеним перебуванням у одноосібній приватній власності ОСОБА_5 допоміжних приміщень, визначених такими висновком експерта.

Проте, слід зазначити, що ОСОБА_3 заявлено вимоги про скасування рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень № 12335665 від 10.04.2014р., згідно якого вирішено провести державну реєстрацію нежитлового приміщення АДРЕСА_2 за ОСОБА_5; скасування свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 10.04.2014р. на приміщення АДРЕСА_2 скасування державної реєстрації права власності за номером запису № 5307969, вчиненої на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 10.04.2014р. на приміщення АДРЕСА_2, які за своєю суттю є похідними, оскільки всі вказані рішення, документи та дії є наслідком підстав набуття права власності ОСОБА_5 на спірне приміщення.

Так, підставою набуття останньою спірного нежитлового приміщення, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, є договір від 25.02.2013 року, укаледний між ОСОБА_5 та ТОВ «СПС-Інвест» (забудовником), купівлі-продажу майнових прав № РЕН-109-А7-3, предметом якого є майнові права на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 (а.с.102-105).

Між тим, позивач не піддавав сумніву його правомірність та не ставив питання про його недійсність повністю або частково, а одразу заявив лише похідні від цього вимоги про скасування рішення реєстратора про реєстрацію прав на майно, яке базується на цьому договорі, та скасування подальших актів, які базуються на рішенні реєстратора - свідоцтва про право власності та самої державної реєстрації цього права, що в такому разі вказує на необгрунтованість вимог позивача за іншими підставами, тобто заявлення вимог похідного характеру без заявлення основної вимоги.

Зважаючи на такі встановлені колегією в ході апеляційного розгляду обставини, нею визнаються помилковими висновки суду щодо підстав для відмови в позові через невстановленням порушення права позивача, у зв»язку з чим у відповідності до п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки позивач саме посилався на своє порушене право перебуванням спірних при міщень у власності відповідача, а рішення суду підлягає зміні в частині правового обгрунтування відмови в задоволенні позову.

Також колегія наголошує на інших допущених судом порушеннях норм процесуального права, якими є розгляд справи по суті в частині вимог про визнання недійсними договорів дарування, обдаровані сторони у яких у позові зазначені як треті особи, що унеможливлює в такому разі вирішення спірних правовідносин в цій частині.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2018 року у цій справі змінити в частині правового обгрунтування відмови в задовленні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 січня 2019р.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.