Справа №303/1748/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді Монич В. О.

при секретарі Лаврів Е.І.

Справа №303/1748/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія"Киїів Ре" про відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП,- в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія"Киїів Ре" про відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП. Позов мотивований тим, що постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2016 року по справі №303/2348/15-п, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року, громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та мешканця АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачено статтею 124 КУпАП, а провадження по справі було закрито у зв`язку із закінченням передбачених статтею 38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення. Згідно вказаної постанови, 10 квітня 2015 року о 12 годині 45 хвилин громадянин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «210994», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Івана Франка в місті Мукачево, перед початком руху та перестроюванням не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем марки «FIAT» моделі «PUNTO» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував громадянин ОСОБА_1 , внаслідок чого були частково пошкоджені обидва автомобілі. Згідно даних схеми місця ДТП від 10.04.2015 року у графі «Перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП», на автомобілі марки «FIAT» моделі «PUNTO» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП наявні: вм`ятини та затертості лако -форбового покриття попереднього лівого крила, передньої лівої дверки, арки заднього лівого крила та заднього бампера у правій частині. Достовірність даних, викладених у схемі місця ДТП підтверджено підписами Позивача та Відповідача як учасників дорожньо- транспортної пригоди. Згідно звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №085/12/18 від 17.12.2018 року вартість майнової шкоди, завданої відповідачем внаслідок пошкодження транспортного засобу, яким керував позивач складає 17830,48 грн.. Тому, просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальних збитків у розмірі 17830 грн 48 коп та судові витрати.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Просить відмовити, оскільки його відповідальність на момент вчинення ДТП була застахована, про що ним було відразу після ДТП повідомленго позивача. Також ним було відразу повідомлено страхову компанію ТДВ Страхова компанія "Київ Ре", яка в межах суми страхового ліміту несе відповідальність за шкоду завдану ДТП. Також вказує на те, що визначення результатів вартості завданої шкоди після спливу трьох років (10.04.2015) після ДТП є сумнівними, а оцінка пошкоджень вже проводилась уповноваженим представником ТДВ Страхова компанія "Київ Ре".

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, натомість відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними письмовими матеріалами.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, пояснень по суті спору не надали.

Вивчивши матеріали справи, матеріали адміністративної справи №303/2952/16-п та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд приходить слідуючого висновку. Судом встановлено, що відповідно до постанови Мукачівського міськрайонного суду від 17 лютого 2016 року по справі №303/2348/15-п, яка залишена в силі постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 21.03.2016 відповідача ОСОБА_2 визнано винним за ст.124 Кодексу України про адміністративне правопорушення за те, що він 10 квітня 2015 року о 12 год. 45 хв., керуючи автомобілем марки ВАЗ-210994, державний номерний знак НОМЕР_1 , в м.Мукачево по вул. І.Франка, перед початком руху та перестроюванням не переконався, що це буде безпечно, допустив зіткнення з автомобілем марки Fiat державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу марки "Fiat", номерний знак НОМЕР_2 являється ОСОБА_3 , має право керувати ОСОБА_1 (а.с.19).

З схеми місця дорожньо-транспортної пригоди вбачається, що на момент ДТП (10.04.2015 року) транспортним засобам марки Fiat державний номерний знак НОМЕР_2 керував ОСОБА_1 (а.с. 15).

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.82 ч.6 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою .

В даному випадку, це є постанова Мукачівського міськрайонного суду від 17 лютого 2016 року по справі №303/2348/15-п про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП згідно якої ОСОБА_2 визнано винним, провадження у справі закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, яка набула законної сили, отже, дана постанова підтверджує факт завдання матеріальної шкоди позивачу по справі. Згідно з положеннями частини першої ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На практичну реалізацію положень ст. 1166 Цивільного кодексу України спрямовані і приписи п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якими передбачено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Спеціальними нормами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин є також положення частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове стра цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Частиною четвертою ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 4 липня 2018 року по справі № №755/18006/15-ц зроблено висновок, відносно того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (пункт 35 цієї постанови).

Фактичні дані по справі, а саме схема місця ДТП (а.с. 15), поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальностія власників наземних транспортних засобів (а.с. 78) свідчать про те, що на момент вчинення ДТП у винної особи був у наявності дійсний поліс №АІ/3384892, страховик ТДВ СК "Київ Ре".

Приймаючи до уваги такі фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з приписами з приписами п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (п. 34.1 статті 31 Закону). Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (п. 34.2 статті 34 Закону).

Згідно з пунктом 34.3 статті 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до п. 36.7 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

У спірній по справі ситуації слід констатувати, що позивач не надав суду доказів звернення до ТДВ СК "Київ Ре" з вимогою отримати страхове відшкодування, та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача, що суперечить меті інститутустрахування цивільно-правової відповідальності, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника (відповідача), який уклав відповідний договір страхування (страховий поліс №АІ/3384892, страховик ТДВ СК "Київ Ре", зі строком дії до 21.12.2015) є неправильним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задовленні вимог щодо стягнення матеріальної шкоди та стягнення судових витрат.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.22, 1166 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія"Киїів Ре" про відшкодування збитків завданих внаслідок ДТП - відмовити. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляцйної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач : ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , мешканець АДРЕСА_2 ;

Представник позивача : ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 ;

Відповідач : ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , мешканець АДРЕСА_4 ;

Представник відповідача : ОСОБА_5 , АДРЕСА_5 ;

Третя особа : ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , мешканка, АДРЕСА_6 ;

Третя особа : товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія"Киїів Ре", Код , м.Київ, вул.Анрі Барбюса, 13Б, Закарпатської області, поштовий індекс - 03680.

Головуючий В.О.Монич