Справа № 431/3489/19
Провадження № 2/431/955/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. Старобільськ

Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді: Воронкіна О.А.,

за участю секретаря судових засідань: Савкової Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Старобільськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання за ним права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20.06.1991 року вона придбала у ОСОБА_2 належний їй гараж під номером АДРЕСА_1 , розміром 4х6 АДРЕСА_2 , який розташований на кв АДРЕСА_3 на той час за 200 рублів. Даний гараж належав ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Старобільської міської ради депутатів робітників від 15.04.1971 року і який на підставі розписки продав його ОСОБА_2 . Також у свою чергу ОСОБА_2 , взяла на себе зобов`язання оформити правочин по купівлі-продажу даного гаражу в строк до 01.01.2019 року в органах нотаріату на території Старобільського району, однак до теперішнього часу зобов`язання не виконала. Нещодавно ОСОБА_1 вона вирішила оформити гараж на себе відповідно до встановленого порядку, однак їй у відповідних органах було відмовлено з посиланням на те, що в даному правочині не дотримана обов`язкова письмова форма, яка вимагається для таких правочинів, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Причин неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно копії рішення виконкому Старобільської міської ради депутатів робітників від 15.04.1971 року та плану земельної ділянки під будівництво гаражу, гараж АДРЕСА_3 дійсно належав ОСОБА_3 (а.с. 5-6).

Судом встановлено, що згідно копії розписки від 31.01.1988 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали від ОСОБА_2 грошові кошти у рівних долях за належний їм гараж АДРЕСА_3 (а.с. 7).

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно копії розписки від 20.06.1991 року, ОСОБА_2 належний їй гараж продала ОСОБА_1 (а.с. 8).

За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен укладатись у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

При вирішенні справи по суті суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в Постанові ВСУ № 6-1288цс17 від 06 вересня 2017 року, згідно якої суди дійшли неправильного висновку про те, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин у зв`язку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

ВСУ в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу гаражу.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд констатує, що позивач письмовими доказами по справі довів правомірність та обґрунтованість позовних вимог.

А отже, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.220, 328, 334 ЦК України, ст.ст.10,12,77-81,89,259,263-265,268,354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсним правочин з купівлі-продажу нерухомого майна гаражу № АДРЕСА_1 , розміром АДРЕСА_4 х6 АДРЕСА_3 , який відбувся між ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно гараж № НОМЕР_1 , розміром 4х6 метрів, АДРЕСА_5 розташований АДРЕСА_6 кв АДРЕСА_3 .

Рішення суду може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старобільський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Воронкін