Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 592/7412/16-ц

провадження № 61-12939св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Горобина»,

треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_5, на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 13 червня 2017 року у складі судді Фоменко І. М. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С., Кононенко О. Ю., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Горобина» (далі - ТДВ «Горобина»), треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про виділ частки у майні.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину є власником 1/3 частини частки (в грошовому виразі 122 418 грн) в статутному капіталі ТДВ «Горобина» в розмірі 99,2578 % вартістю 367 254 грн, яка раніше належала батьку позивача, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 подав до товариства заяву про відмову від вступу до ТДВ «Горобина» та передання майна в натурі в рахунок виплати вартості майна товариства пропорційно успадкованої частки в статутному капіталі. Заяву товариство отримало, надало відповідь від 22 жовтня 2013 року про її розгляд учасниками товариства. 03 лютого 2014 року ТДВ «Горобина» всупереч волі ОСОБА_1 прийняло рішення про прийняття його до складу учасників товариства, яке рішенням Господарського суду Сумської області від 27 жовтня 2015 року, що набрало законної сили, визнано недійсним. Позивач зазначає, що на день смерті ОСОБА_6 і на теперішній час ТДВ «Горобина» має у власності спірне нежитлове приміщення, за рахунок частини якого можуть бути задоволені його позовні вимоги.

На підставі вищевикладеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив виділити в натурі та визнати за ним право власності на нежитлове приміщення як на окремий об'єкт нерухомого майна, загальною площею 293,8 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та складається з: приміщення підвалу - сходова клітка «1» площею 11,5 кв. м, частина підвалу «2» площею 51,4 кв. м, кладова «3» площею 9,7 кв. м, машинне відділення «17» площею 10,1 кв. м, охолоджувальна камера «18» площею 9,4 кв. м, підвал «19» площею 2,1 кв. м, охолоджувальна камера «20» площею 7,3 кв. м, машинне відділення «21» площею 11,4 кв. м, всього по підвалу 112.9 кв. м; приміщення 1-го поверху: частина торговельного залу «1» площею 17,4 кв. м, аптека «1а» площею 9,6 кв. м, каса «16» площею 6 кв. м, зала «2» площею 45,7 кв. м, кабінет «2а» площею 6,8 кв. м, каса «26» площею 4,4 кв. м, сховище «3» площею 2,4 кв. м, кабінет «4» площею 8,5 кв. м, санвузол «4а» площею 3,7 кв. м, серверна «46» площею 2,4 кв. м, складське приміщення «11» площею 13,9 кв. м, мийка «12» площею 3,3 кв. м, гардеробна «15» площею 9,2 кв. м, кабінет «16» площею 18,5 кв. м, гардеробна «17» площею 9,6 кв. м, санвузол «19» площею 3,3 кв. м, частина коридору «21» площею 16,2 кв. м, всього по 1-му поверху 180,9 кв. м.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до статті 54 Закону України «Про господарські товариства» право на отримання частки в натурі виникає лише за згодою товариства, проте згоди на виділ частки ОСОБА_1 ТДВ «Горобина» не надавало і питання про такий виділ у встановленому законом порядку взагалі не розглядалось.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що в разі відмови спадкоємця фізичної особи - учасника товариства від вступу до цього товариства, спадкоємець має право на одержання частини майна в натурі, яка пропорційна частці спадкодавця у статутному капіталі товариства, лише за згодою товариства. Оскільки питання про виділ в натурі частки ОСОБА_1 з майна ТДВ «Горобина» товариство не вирішувало, то правові підстави для задоволення позову відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що ТДВ «Горобина» ухилилось від розгляду його заяви про відмову від вступу до товариства, розрахунок зі спадкоємцем померлого учасника не провело. За вказаних обставин, а також враховуючи вимоги статті 55 Закону України «Про господарські товариства» у разі відмови ОСОБА_1 як спадкоємця від вступу до товариства, йому має бути видано в натуральній формі частку у майні, яка належала спадкодавцю ОСОБА_6

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТДВ «Горобина» зазначає, що 14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 подав заяву до відповідача, в якій повідомив про відмову від вступу від участі у ТДВ «Горобина» та заявив вимогу саме про виплату вартості частини майна, пропорційної його частці у статутному капіталі товариства. Тобто позивач просив виплатити частку у грошовій формі, а питання про виділення частки у натуральній формі позивач не ставив. Вказану заяву керівництво товариства в письмовій формі довело до відома учасників товариства. Зазначило, що для отримання частки у натуральній формі необхідна згода відповідача, яку ТДВ «Горобина» не надавало.

13 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 березня 2013 року є власником 1/3 частини частки (в грошовому виразі 122 418 грн) в статутному капіталі ТДВ «Горобина» в розмірі 99,2578 % вартістю 367 254 грн, яка раніше належала ОСОБА_6

Права правонаступників (спадкоємців) померлого учасника товариства з обмеженою відповідальністю регулюються нормами цивільного законодавства (статті 147, 148 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Закон України «Про господарські товариства» редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та положеннями статуту товариства.

Частиною п'ятою статті 147 ЦК України передбачено перехід до спадкоємця фізичної особи - учасника товариства з обмеженою відповідальністю частки учасника (спадкодавця) у статутному капіталі, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки зі спадкоємцями учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до статті 148 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 148 ЦК України (в редакції чинній на дату звернення позивача із заявою про відмову від вступу до ТДВ «Горобина») спадкоємець, як і учасник, який вийшов із товариства, набуває право одержати вартість частини майна пропорційно частці у статутному капіталі. За домовленістю між спадкоємцем (учасником) та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці у статутному фонді, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 подав заяву до ТДВ «Горобина», в якій повідомив про відмову від вступу до ТДВ «Горобина» та заявив вимогу про виплату вартості частини майна, пропорційної його частці у статутному капіталі товариства, або заміну виплати вартості частини майна товариства переданням майна в натурі, що і просив урахувати при наданні відповіді на це звернення.

На вказану заяву 22 жовтня 2013 року ТДВ «Горобина» надіслало відповідь, що цю заяву керівництво товариства в письмовій формі довело до відома учасників товариства - ОСОБА_7 і ОСОБА_4, для вирішення цього питання по суті відповідно до вимог чинного законодавства України.

Матеріали справи не містять доказів, які свідчили б про вчинення товариством будь-яких дій на виконання вказаної заяви щодо виплати частки у майні ТДВ «Горобина» позивачу.

Пунктом 4.5.3 статуту ТДВ «Горобина» визначено, що частка у статутному капіталі переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо на такий перехід є згода інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до чинного законодавства.

03 лютого 2014 року ТДВ «Горобина» було прийнято рішення про прийняття ОСОБА_1 до складу учасників товариства, за відсутності його згоди на такі дії.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 27 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано недійсними рішення зборів учасників ТДВ «Горобина», оформлене протоколом загальних зборів учасників № 31/01 від 03 лютого 2014 року, в частині прийняття до складу учасників ТДВ «Горобина» ОСОБА_1 з часткою в статутному капіталі 122 418 грн, що становить 33,08594 % статутного капіталу товариства, та затвердження статуту ТДВ «Горобина» в новій редакції в частині включення ОСОБА_1 до складу учасників ТДВ «Горобина».

Відповідно до статті 54 Закону України «Про господарські товариства» при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Згідно з частиною третьою статті 148 ЦК України (в редакції, чинній на дату звернення позивача із заявою про відмову від вступу до ТДВ «Горобина» та виплату йому вартості частини майна, пропорційної його частці у статутному капіталі товариства, або заміну виплати вартості частини майна товариства переданням майна в натурі) спори, що виникають у зв'язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом.

Отже, ОСОБА_1 як спадкоємець, звернувшись до відповідача із заявою про виплату йому коштів чи виділ майна у рахунок вартості частини майна товариства пропорційній його частці у статутному капіталі ТДВ «Горобина», діяв відповідно до вимог чинного законодавства та, не отримавши вартості своєї частки у майні, правомірно звернувся до суду.

При цьому статутом ТДВ «Горобина» порядок виплати вартості частки у статутному капіталі не врегулювано, тому це питання регулюється нормами чинного законодавства, що вказані вище.

Статтею 55 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв'язку зі смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства.

При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала спадкодавцю, вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню.

Отже, моментом вибуття померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 із складу учасників товариства є день його смерті. Відповідну виплату позивачу слід було провести після отримання заяви протягом 12 місяців.

Установлено, що відповідно до інформаційної довідки від 08 серпня 2016 року у приватній власності ТДВ «Горобина» перебуває спірне нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

При визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яка підлягає видачі або виплаті спадкоємцю фізичної особи - учасника у випадку відмови правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства або відмови у прийнятті до товариства, а також порядку і строків їх виплати суди мають застосовувати відповідні положення установчих документів товариства.

Якщо в установчих документах порядок і спосіб обчислення вартості такого майна не врегульовані, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення).

Отже, виплата спадкоємцям вартості частини майна, що пропорційна частці в майні товариства померлого учасника, є обов'язком товариства. При цьому вартість частки в майні товариства, яка належала спадкодавцю, визначається на день смерті учасника.

Установлено, що питання про виділ у натурі частки ОСОБА_1 з майна ТДВ «Горобина» товариство, до звернення позивача до суду з позовом, не вирішувало.

Під час вирішення спору апеляційний суд, встановивши цю обставину та за умови, що інших домовленостей між спадкоємцем ОСОБА_1 та ТДВ «Горобина» щодо виплати вартості частини майна товариством не було, дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Отже, апеляційний суд не розглянув спір по суті та обмежився лише доводами, що ОСОБА_1 із заявою про виділ йому в натурі майна до ТДВ «Горобина» не звертався. Проте ці обставини спростовуються матеріалами справи, яким суд не дав належної правової оцінки, зокрема заявою позивача від 14 жовтня 2013 року про відмову від вступу до ТДВ «Горобина» та виплату вартості частини майна пропорційної його частці у статутному капіталі товариства або заміну виплати вартості частини майна товариства переданням майна в натурі.

За таких обставин, звернення до суду з позовом про виділ частки в натурі у майні ТДВ «Горобина» та заявлене клопотання про проведення комплексної судової економічної та будівельно-технічної експертизи, яке задоволено судом, свідчать, що волевиявлення ОСОБА_1 спрямоване на виділення належної йому 1/3 частки у майні ТДВ «Горобина» в натурі.

Подане ТДВ «Горобина» заперечення проти позову свідчить про ухилення відповідача від вирішення вказаного спору у добровільному порядку.

Отже, позивач, ураховуючи відсутність виконаного відповідачем обов'язку щодо виділення вартості належної йому 1/3 частки у майні, відповідно до статей 15, 16 ЦК України самостійно обрав право на захист майнових порушених прав шляхом звернення до суду з позовом про виділення частки в майні товариства в натурі. Вказані дії не суперечать вимогам законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Вказаний спір підлягає розгляду по суті з урахуванням вимог статей 147, 148 ЦК України, статей 54, 55 Закону України «Про господарські товариства», тому відмова у задоволенні позову лише з тих підстав, що позивач не звертався із заявою про виділ у натурі частини майна, пропорційної його частці у статутному капіталі ТДВ «Горобина», є безпідставною.

Крім того, доводи відповідача, що позивач не звертався до ТДВ «Горобина» із заявою про вирішення спору, спростовуються рішенням Господарського суду Сумської області від 27 жовтня 2015 року, що набрало законної сили, яким встановлено, що ТДВ «Горобина» листом від 22 жовтня 2013 року за № 71 підписаним виконуючим обов'язки директора цього товариства ОСОБА_2, повідомило позивача, що відповідач одержав та уважно розглянув його заяву щодо відмови від вступу до ТДВ «Горобина» та про необхідність вирішення цього питання по суті шляхом сплати частки у майні.

Посилання відповідача на те, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, безпідставні з огляду на таке.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 березня 2013 року ОСОБА_6 є власником 1/3 частини в статутному капіталі ТДВ «Горобина».

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суди встановили, що 14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 подав до товариства заяву про відмову від вступу до ТДВ «Горобина» та передання майна в натурі в рахунок виплати вартості майна товариства, пропорційної успадкованій частці в статутному капіталі. Заява товариством була отримана, на неї надано відповідь від 22 жовтня 2013 року, а з позовом за захистом свого порушеного права позивач звернувся до суду 10 серпня 2016 року.

Отже, позовні вимоги щодо спірного майна позивач пред'явив у межах строку позовної давності.

Враховуючи наведене, доводи касаційної скарги про те, що ТДВ «Горобина» ухилилось від розгляду заяви позивача про відмову від вступу до товариства, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Без з'ясування вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та підстав, на які посилався позивач як на їх обґрунтування, висновок суду про відмову у задоволенні позову не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідає завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.

Отже, при розгляді справи суд апеляційної інстанції не дотримався встановленого статтею 212 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами, принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Апеляційний суд, здійснюючи перегляд, в своєму судовому рішенні у достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки апеляційний суд не перевірив доводи позивача та не дослідив докази, що містяться у матеріалах справи, чим порушив вищенаведені норми процесуального права, не дослідив зібрані докази на предмет їх належності та допустимості, не встановив фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржувану ухвалу слід скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд взяв до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), зокрема відсутність можливості оцінки доказів, дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об'єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для її правильного вирішення.

Враховуючи зазначене, ухвала Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2017 року підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє представник ОСОБА_5, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська