П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 559/1253/19

Провадження № 22-ц/4815/1082/19

Головуючий у Дубенському міськрайонному суді: Ралець Р.В.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено повним текстом

поза межами судового засідання 19 червня 2019 року в м. Дубно

Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

представники учасників справи:

відповідача - адвокат Іваницька Наталія Олександрівна ,

за участі (в апеляційному суді): представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

11 червня 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги, покликався на скоєну відповідачем 03 червня 2018 року дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), внаслідок якої позивачу завдано матеріальної та майнової шкоди.

За наведених міркувань просив стягнути з винуватця ДТП 420 048,27 гривень матеріальної шкоди, 1025,20 гривень понесених витрат на проведення експертного дослідження, 50 000 гривень моральної шкоди та 4 594,93 сплаченого судового збору.

Також в день пред`явлення позову позивачем було подано заяву про його забезпечення. На її обґрунтування зазначав, що відповідач є власником автомобіля Renault Fluence, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (рами) НОМЕР_2 , на який може бути звернено стягнення за виконавчими документами у разі задоволення позову. Покликався на те, що ОСОБА_2 не бажає добровільно відшкодувати завдану позивачу шкоду, іншого рухомого чи нерухомого майна не має, тому існує ймовірність того, що він з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань перед позивачем може відчужути зазначений транспортний засіб, чим ускладнить виконання рішення суду.

За викладених спонукань просив забезпечити поданий ним позов шляхом накладення арешту на автомобіль Renault Fluence, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (рами) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на автомобіль Renault Fluence, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (рами) НОМЕР_2 , 2010 року випуску, який належить ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1; паспорт: НОМЕР_9 , виданий 17.04.2014 Дубенським МВ УДМВ України в Рівненській області; місце проживання: АДРЕСА_1 ).

На ухвалу суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликався на незаконність і необґрунтованість судового рішення, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи свої покликання, зазначав, що суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, не встановив факт перебування на утримані відповідача двох малолітніх дітей і автомобіль, на який накладено арешт, він використовує для задоволення потреб цих дітей. Також суд жодним чином не обґрунтував застосування саме такого виду забезпечення позову і наявності реальних чи можливих загроз в діях заявника, які б утруднили виконання рішення суду. Крім того, звертав увагу на те, що 14 грудня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" (далі - ТзОВ "ФК "Центр фінансових рішень") та відповідачем було укладено договір застави належного останньому автомобіля. Тому вважав, що вказане товариство мало бути залучено до участі в справі як третя особа, оскільки її права та інтереси можуть бути порушені. Враховуючи це, стверджував, що він в будь-якому випадку не може відчужити свій автомобіль, а тому його забезпечення недоцільне.

З огляду на викладене просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволені заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль відмовити Renault Fluence, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (рами) НОМЕР_2 .

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи та їх представниками не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року, встановлено, що 03 червня 2018 року о 13 год. 10 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Renault Fluence, номерний знак НОМЕР_1 , не дотримавшись безпечної дистанції допустив зіткнення з автомобілем Audi A6, номерний знак НОМЕР_4 , чим порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Згідно з обліковою карткою №141968000 від 18 травня 2018 року зняття з обліку для реалізації та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (ас. 11-12) власником автомобіля Audi A6, тимчасовий номерний знак НОМЕР_4 , попередній номерний знак НОМЕР_6 , номер кузова НОМЕР_7 , 2011 року випуску, є ОСОБА_1

Власником автомобіля Renault Fluence, номерний знак НОМЕР_1 , 2010 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 .

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, міськрайонний суд, врахувавши предмет позову, співмірність заходів його забезпечення заявленим позовним вимогам, правильно виходив з того, що відчуження відповідачем належного йому майна може істотно ускладнити виконання рішення суду про задоволення позову, тому задовольнив заяву позивача та наклав арешт на належний ОСОБА_2 автомобіль.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в т.ч. задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Положеннями ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову").

Доводи особи, що подала апеляційну скаргу, та наведені нею обставини, які, в свою чергу, не були предметом розгляду міськрайонного суду і, на думку заявника, мають істотне значення для вирішення питання про забезпечення позову, не спростовують висновків суду попередньої інстанції та зводяться до переоцінки таких доказів і суб`єктивної незгоди заявника з судовим рішенням.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При цьому колегією суддів береться до уваги, що саме по собі накладення арешту на належне відповідачу рухоме без передачі його на відповідальне зберігання іншій особі, не обмежує його права користування вказаним майном та здійснювати внутрішні транспортні перевезення, право на які має відповідач. Тому забезпечення позову шляхом накладення арешту на належний відповідачу транспортний засіб є достатнім та співмірним видом забезпечення позову в цій справі.

Щодо тверджень заявника про те, що вжите судом забезпечення позову може порушити права та інтереси ТзОВ "ФК "Центр фінансових рішень", то вони відхилюється апеляційним судом, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про заставу" та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави (ст. 27 Закону України "Про заставу").

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" банк має пріоритет обтяження щодо інших стягувачів.

Частиною 4 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено право заставодержателя на звернення до суду із позовом про звільнення майна з-під арешту.

Тобто чинне законодавство обумовлює можливість накладення кількох арештів (обтяжень) на визначене майно боржника в порядку їх надходження, а тому, на переконання апеляційного суду, накладений арешт в даному судовому провадженні не порушуватиме вимог чинного законодавства і як наслідок вирішення такого питання не мало спонукати суд першої інстанції залучати третіх осіб для його розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Підставою для залишення оскаржуваного судового рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

В силу ст. 141 ЦПК України понесений ОСОБА_2 при поданні апеляційної скарги судовий збір слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: о 16 год. 50 хв. 03.09.2019

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В.Бондаренко

С.С. Шимків