Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 755/21165/15-ц

провадження № 61-23199св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: СтупакО. В. (суддя-доповідач), Кузнєцов В. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідачі: ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,

третя особа - Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року у складі колегії суддів: Оніщука М. І., Українець Л. Д., Шебуєвої В. А.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 15 жовтня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 50006074, згідно з яким останній наданий кредит у розмірі 108 687,80 грн, що еквівалентно на дату укладення договору 13 339,20 доларам США, строком на 60 місяців зі змінною відсотковою ставкою.

25 жовтня 2012 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 15 жовтня 2012 року № 50006074 між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_5 укладений договір застави автомобіля № 50006074, за яким останньою переданий у заставу автомобіль «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, загальною вартістю 135 859,75 грн.

18 жовтня 2013 року між сторонами укладена додаткова угода № 1, відповідно до якої відповідачу наданий додатковий кредит у розмірі 30 447,81 грн, що є еквівалентом 3 714,96 доларів США.

Із червня 2013 року у порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору від 15 жовтня 2012 року, ОСОБА_5 перестала виконувати зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати дострокового повернення кредитних коштів.

01 квітня 2015 року ОСОБА_4 одержала від позивача вимогу про дострокове погашення кредиту. Останнім днем погашення кредиту визначено 02 травня 2015 року, проте ОСОБА_4 вимогу не виконала.

26 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ХижнякомА. М. вчинений виконавчий напис № 909 про звернення стягнення на предмет застави за договором застави автомобіля від 25 жовтня 2012 року № 50006074 із метою задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 15 жовтня 2012 року № 50006074.

03 липня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві відкрите виконавче провадження № 48036944 щодо примусового звернення стягнення на предмет застави.

07 серпня 2015 року ОСОБА_4 добровільно сплатила на розрахунковий рахунок позивача 126 500,00 грн та 19 серпня 2015 року сплатила ще 101 348,61 грн, у зв'язку з чим виконавче провадження було закінчене, про що 02 вересня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві винесена постанова.

Разом із цим, оскільки з моменту направлення відповідачу вимоги про дострокове погашення кредиту і до моменту сплати відповідачем грошових коштів пройшло більше ніж півроку, а також враховуючи, що згідно з умовами кредитного договору від 15 жовтня 2012 року № 50006074 сума кредиту, яка підлягає поверненню, розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу за безготівковими операціями банку, зазначеного у договорі, то у відповідача станом на 26 жовтня 2015 року із урахуванням сплачених коштів, є заборгованість у розмірі 2 762,38 доларів США, що еквівалентно 62 402,16 грн. Розмір процентів за період із 01 вересня по 26 жовтня 2015 року складає 960,99 грн, а тому сума основного боргу за кредитним договором від 15 жовтня 2012 року складає 63 363,15 грн.

Крім цього, відповідач повинен компенсувати позивачу збитки у розмірі 12 000,00 грн, які останній поніс у зв'язку із оплатою послуг Товариства із обмеженою відповідальністю «Юридичною фірмою «Вернер», яка представляла його інтереси у судах. Також із відповідача підлягають стягненню три відсотки річних у розмірі 287,22 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 435,25 грн, що передбачено статтею 625 Цивільного кодексу України (далі ? ЦК України).

Із урахуванням наведених обставин, ТОВ «Порше Мобіліті» просило суд стягнути із ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 15 жовтня 2012 року № 50006074 у розмірі 63 363,15 грн, збитки у розмірі 12 000,00 грн, три відсотки річних у розмірі 287,22 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 435,25 грн, а також відшкодувати судові витрати.

У березні 2016 року ОСОБА_4 подала до суду зустрічний позов, який мотивувала тим, що кредитним договором від 15 жовтня 2012 року № 50006074 встановлено, що погашення заборгованості за кредитом здійснюється виключно в еквіваленті долара США ? шляхом прив'язки розміру обов'язкового щомісячного платежу у гривнях до відповідного курсу долара США, хоча кредит наданий у гривнях. Такий механізм повернення кредиту в умовах девальвації гривні щодо долара США спричиняє різке збільшення розміру щомісячних платежів, що суперечить статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів.

Із урахуванням наведеного, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсним кредитний договір від 15 жовтня 2012 року № 50006074 у частині обов'язку здійснювати платежі на його виконання у сумі, розрахованій за відповідним обмінним курсом гривні, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в розмірі 13 339,20 доларів США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування, які є додатком до цього договору; визнати недійсними пункти 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3 Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору від 15 жовтня 2012 року № 50006074; визнати недійсним пункт 2.4 Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору від 15 жовтня 2012 року № 50006074 у частині нарахування процентів за користування кредитом на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка повернення кредиту. Також просила розірвати додатковий договір № 1 до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 18 жовтня 2013 року № 28-0199-РМ2-13-00694; розірвати договір від 18 жовтня 2013 року № 28-0199-РМ2-13-00694; розірвати договір від 24 жовтня 2014 року № 28-0199-РМ2-13-00694; розірвати договір від 18 жовтня 2014 року № 28-0199-РМ2-13-00694; розірвати договір від 24 жовтня 2014 року № 28-0199-РМ2-13-00694; визнати неправомірною та необґрунтованою суму 77 085,62 грн позовних вимог заявлених ТОВ «Порше Мобіліті»; визнати неправомірною та необґрунтованою нараховану суму, яка сплачена нею на рахунок ТОВ «Порше Мобіліті»; зобов'язати ТОВ «Порше Мобіліті» повернути різницю між фактично отриманою сумою від неї і сумою, яка нарахована ТОВ «Порше Мобіліті» на момент підписання договору застави згідно з графіком погашення кредиту та відсоткової ставки на її користь.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором задоволений частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість у розмірі 63 363,15 грн, трьох відсотків річних у розмірі 287,22 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 435,25 грн, а всього 65 085,62 грн. У решті позову відмовлено. У зустрічному позові ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у відповідача утворилася заборгованість, яка складається із тіла кредиту та нарахованих відсотків у розмірі 63 363,15 грн, і підлягає стягненню разом із трьома відсотками річних та інфляційними втратами відповідно до вимог статті 625 ЦК України. Вимоги зустрічного позову про часткове визнання недійним кредитного договору та розірвання договорів страхування є безпідставними та необґрунтованими.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року у частині часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та судових витрат скасовано. У цій частині ухвалене нове рішення. У задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, трьох відсотків річних та інфляційних втрат відмовлено. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року залишено без змін.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що підстави для стягнення із відповідача заявленої позивачем заборгованості за кредитним договором відсутні, оскільки відповідачем виконаний обов'язок щодо сплати заборгованості за кредитним договором, яка визначена безпосередньо позивачем із урахуванням умов укладеного між сторонами договору, а тому останній, у зв'язку з фактичним припиненням зобов'язання, належним його виконанням, не має правових підстав для донарахування визначеної на власний розсуд заборгованості за кредитним договором та, відповідно, й нарахування трьох відсотків річних і інфляційних втрат.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила суд змінити рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що визначення у кредитному договорі грошового еквівалента в іноземній валюті суперечить статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки в умовах девальвації гривні щодо долара США це призводить до різкого збільшення розміру щомісячних платежів.

У квітні 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило суд скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що умовами кредитного договору сторони передбачили обов'язок відповідача повернути кредит у національній валюті у сумі, яка на дату сплати таких коштів еквівалентна 13 339,20 дол. США. Судом апеляційної інстанції залишено поза увагою положення кредитного договору, що передбачали порядок сплати коштів позичальником на повернення кредиту, зокрема, що сума кредиту, яка підлягала поверненню, розраховувалася шляхом, застосування еквіваленту в доларах США, чинного на момент здійснення платежу. Відповідач був належним чином ознайомлений із зазначеними умовами договору і погодився з ними, а тому ураховуючи, що із моменту направлення вимоги до моменту сплати відповідачем грошових коштів минуло півроку, у ОСОБА_4 існує заборгованість за кредитним договором, пов'язана зі зміною обмінного курсу валюти.

У березні 2017 року від ТОВ «Порше Мобіліліті» надійшли заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, у яких заявник просить відхилити указану касаційну скаргу, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що положення законодавства України хоч і визначають національну валюту України - гривню, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містить заборон на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня, 19 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ТОВ «Порше Мобіліліті», ОСОБА_4, витребувано матеріали справи та надано строк для подання заперечень на касаційні скарги.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року вказану справа разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційні скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги ОСОБА_4, ТОВ «Порше Мобіліті» не підлягають задоволенню із таких підстав.

Судами встановлено, що 15 жовтня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_5 укладений кредитний договір № 50006074 на суму 108 687,80 грн, що еквівалентно 13 339,20 доларам США, строк кредиту 60 місяців, процентна ставка 9,9 % річних, разова комісія 2,5 % річних.

25 жовтня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_5 укладений договір застави транспортного засобу № 50006074, за яким ОСОБА_5 передала у заставу ТОВ «Порше Мобіліті» належний їй автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo Sedan», кузов № НОМЕР_2, об'єм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2012, із метою забезпечення належного виконання своїх зобов'язань за кредитним договором від 15 жовтня 2012 року № 50006074.

18 жовтня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_5 укладений договір про внесення змін до кредитного договору (додаткова угода № 1), за яким позичальнику надана додаткова сума кредиту у розмірі еквівалентній 3 714,96 дол. США, що у гривні дорівнює 30 447,81 грн на сплату страхових платежів. У зв'язку з укладенням додаткової угоди змінено графік погашення кредиту.

Додатковою угодою від 14 квітня 2014 року № 1 до кредитного договору від 15 жовтня 2012 року № 50006074, сторонами визначено строк кредиту у 84 місяці.

Із червня 2013 року у порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору від 15 жовтня 2012 року № 50006074, ОСОБА_5 перестала виконувати зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів.

01 квітня 2015 року ОСОБА_4 одержала вимогу ТОВ «Порше Мобіліті» про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором від 15 жовтня 2012 року № 50006074, в якій останній вимагав дострокового повернення суми кредиту та сплати виниклої заборгованості, що станом на 18 березня 2015 року складала 247 491,56 грн.

У вказаній вимозі зазначалося, що у випадку неповернення суми кредиту та несплати заборгованості протягом 30 календарних днів із дати одержання цієї вимоги, ТОВ «Порше Мобіліті» буде змушене вдатися до примусового стягнення суми кредиту та заборгованості, у тому числі за рахунок автомобіля, що переданий у заставу.

26 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А. М. вчинений виконавчий напис, за яким звернуто стягнення на автомобіль марки «Volkswagen», модель «Polo Sedan», кузов № НОМЕР_2, об'єм двигуна 1598 куб. см, рік випуску 2012, який належить ОСОБА_4 і за рахунок коштів від реалізації якого необхідно задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 жовтня 2012 року № 50006074 на загальну суму 227 061,37 грн.

03 липня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві відкрите виконавче провадження.

05 серпня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві складений акт опису і арешту майна боржника.

07 серпня 2015 року та 19 серпня 2015 року ОСОБА_4 перерахувала на рахунок ТОВ «Порше Мобіліті» 126 500,00 грн. та 101 348,61 грн. відповідно, що підтверджується платіжним дорученням № 1 та платіжним дорученням № 23897881.

02 вересня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «Порше Мобіліті» зазначало, що сплата ОСОБА_4 боргу здійснена через півроку після направлення їй вимоги про погашення заборгованості, а тому ураховуючи, що повернення кредиту повинно здійснюватися у гривнях із визначеним еквівалентом платежу у іноземній валюті, отриманих коштів не вистачило для повної сплати заборгованості за кредитним договором.

Перевіряючи доводи касаційної скарги щодо не урахування судом апеляційної інстанції курсової різниці між валютою кредитування та валютою погашення кредитної заборгованості, Верховний Суд зазначає наступне.

Курсова різниця ? різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Курсові різниці розраховуються за положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку і застосовуються у фінансовій звітності підприємств.

Курсова різниця жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

У справі, яка є предметом касаційного перегляду, позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України, самостійно визначивши спосіб захисту порушеного права, у 2015 році направив відповідачу вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором та звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хижняка А. М. із заявою про вчинення виконавчого напису, визначивши заборгованість за кредитним договором у національній грошовій валюті України ? гривні, та вказавши, що саме 247 491,56 грн є повним розміром заборгованості.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у національній грошовій одиниці, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов'язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступу від нього.

Ураховуючи, що визначена ТОВ «Порше Мобіліті» сума заборгованості за кредитним договором виникла у зв'язку з курсовою різницею гривні до долара США між валютою кредитування та валютою погашення заборгованості у період від пред'явлення вимоги про дострокове повернення кредиту і до моменту повернення такої заборгованості, законними та обґрунтованими є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Визначений в умовах кредитного договору порядок сплати кредитної заборгованості не може бути підставою для стягнення курсової різниці, оскільки, направивши вимогу позичальнику про дострокове повернення кредиту, позивач змінив строк кредитування та відповідно до пункту 3.3 Загальних умов кредитування визначив у національній валюті України суму заборгованості, що підлягає поверненню. При цьому нарахування процентів чи неустойки після закінчення строку кредитування є безпідставним та суперечить правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18).

Відсутні також правові підстави для стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за відсутності прострочення виконання грошового зобов'язання.

Рішення судів у частині відмови у задоволенні зустрічного позову є законними та обґрунтованими з огляду на таке.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України ? гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони щодо визначення грошового еквівалента зобов'язань в іноземній валюті.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (частина перша статті 632 ЦК України).

Сторони у пункті 1.3.1 Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору від 15 жовтня 2012 року № 50006074 визначили, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначений у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. У подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі.

Отже, коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні щодо долара США), прямо не заборонена і не суперечить загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору (стаття 627 ЦК України) та вільного встановлення у договорі ціни як його умови (стаття 632 ЦКУкраїни).

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, оскільки наведені у ньому підстави для визнання оспорюваного кредитного договору частково недійним є необґрунтованими і зводяться до неправильного тлумачення відповідачем норм матеріального права.

Доводи ОСОБА_4 у касаційній скарзі про те, що застосування грошового еквівалента зобов'язань в іноземній валюті суперечить статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній на час укладення оспорюваного кредитного договору, є безпідставними, оскільки вказана норма не містить заборони на вираження грошового зобов'язання у гривні із визначенням грошового еквіваленту в іноземній валюті, а забороняє укладення договорів споживчого кредитування в іноземній валюті, що не є тотожними поняттями.

Висновки суду по суті вирішення спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами належним чином.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний