Провадження №22-ц/812/1532/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 вересня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.

за участі позивача ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 , представника відповідачів - ОСОБА_13,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №479/508/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Кривоозерський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Репушевської Олени Віталіївни у приміщенні цього суду 01 липня 2019 року о 13 годині 34 хвилині, повний текст якого виготовлений 10 липня 2019 року, за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Мазурівське», ОСОБА_4 , Фермерського господарства «Ромашка», Мазурівської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Первомайська міська рада Миколаївської області, Первомайська районна державна адміністрація, ОСОБА_5 , про визнання права власності на майно, виділ майна в натурі та витребування майна із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а :

У травні 2018 р. ОСОБА_1 , вказавши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , звернулася з позовом до Фермерського господарства «Мазурівське» (далі - ФГ «Мазурівське»), ОСОБА_4 , треті особи на стороні відповідача - Первомайська міська рада Миколаївської області, Первомайська районна державна адміністрація, ОСОБА_5 , про визнання права власності на майно, виділ майна в натурі та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позов мотивовано тим, що їй належать права на майнові паї у колишньому СЗАТ ім. Чапаєва на загальну суму 50 099 грн. Майно СЗАТ ім. Чапаєва не виділялося в натурі, нікому на зберігання чи в тимчасове користування майно співвласниками не передавалося. Для господарської діяльності їй необхідні складські приміщення, техніка і сільгоспінвентар, які самоуправно захопив та володіє голова ФГ «Мазурівське» ОСОБА_4 .

Після неодноразового уточнення позовних вимог, складу учасників справи, зазначивши, що спірне майно безпідставно передано ФГ «Мазурівське» у власність ФГ «Ромашка», позивач, пред`явивши позовні вимоги до цих фермерських господарств та ОСОБА_4 , Мазурівської сільської ради, остаточно просила суд визнати за нею право власності на майно із переліку майна, що розпайовується із майна колишнього СЗАТ ім. Чапаєва Кривоозерського району Миколаївської області, а саме: стоянку 12 комбайнів (Ж), вартістю 28 905 грн., що знаходиться в АДРЕСА_1 ; сівалку ЗСВ-3,6 на суму 1 270 грн., напівпричіп ОЗТП на 587 грн.; автомобіль КРАЗ - ь256, вартістю 6 986 грн. та виділити їх їй в натурі. Витребувати указане майно із чужого незаконного володіння ФГ «Мазурівське», ФГ «Ромашка» та особисто у ОСОБА_4 та повернути їй як законному власнику.

Відповідачі відзив не подавали.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідачів ФГ «Мазурівське», ОСОБА_4 , ФГ «Ромашка» - адвокат Дулдієр О.А. в суді позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість та незаконність.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2019 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в силу принципу змагальності цивільного судочинства, саме позивач зобов`язана була надати належні і достатні докази на підтвердження обставин, які свідчать, про набуття нею у власність конкретного майна СЗАТ ім. Чапаєва, яке підлягало розпаюванню та закріплювалось за його співвласниками. У свою чергу, відсутність таких доказів унеможливлює задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на стоянку 12-комбайнів (Ж), залишковою вартістю 28 905,00 грн., передану у складі майнового комплексу, що знаходиться на території машдвору АДРЕСА_1 у спільну часткову власність 106 особам, у зв`язку із задоволенням їх заяв про вихід з членів підприємства; сівалку ЗСВ-3,6, залишковою вартістю 1 270,00 грн., та напівпричіп ОЗТП, залишковою вартістю 587,00 грн., які передані згідно списку сільськогосподарської техніки підприємства у спільну часткову власність 36 особам, у зв`язку із задоволенням їх заяв про вихід з членів підприємства; автомобіль марки КРАЗ-ь256, залишковою вартістю 6 986,00 грн., який переданий згідно списку автомобілів підприємства, які підлягають розпаюванню у спільну часткову власність 28 особам, у зв`язку із задоволенням їх заяв про вихід з членів підприємства та виділення їх в натурі. Даючи правову оцінку позовній вимозі про витребування стоянки 12-комбайнів (Ж), сівалки ЗСВ-3,6, напівпричіпа ОЗТП, автомобіля марки КРАЗ-ь256 із незаконного володіння ФГ «Мазурівське» та ФГ «Ромашка» та повернення їх позивачці як законному власнику, суд констатував, що позивачем не доведено право власності на вказане майно, що у сукупності із тим, що вимога про витребування цього майна із чужого незаконного володіння, є похідною від інших вимог, які не підлягають задоволенню, тягне за собою необхідність також залишити її без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дане рішення порушує права позивача на захист майнових прав. СЗАТ ім. Чапаєва 27 жовтня 2004 р. було припинено за судовим рішенням, підприємство-правонаступник відсутнє, зібрати загальні збори власників майнових паїв цього колективного сільськогосподарського підприємства не вдалося, тому позивач вимушена була звернутися до суду.

За час розгляду справи майно відповідачами двічі було переоформлено. Судом 07 серпня 2018 р. задоволено клопотання про витребування доказів від ОСОБА_4 , але дане рішення не було виконано і судом ухвалено однобічне рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_13 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відзив мотивований тим, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, представника відповідачів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду вказаним положенням закону відповідає не в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд, позивач є власником майнових паїв у пайовому фонді колективного сільськогосподарського підприємства Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства ім. Чапаєва (далі - СЗАТ ім. Чапаєва) із загальною вартістю - 50 099,00 грн. або 8,52 %, що підтверджено свідоцтвами про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновими сертифікатами), виданими Мазурівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області №6 від 16 березня 2017 року (т. 1 а.с.33), №7 від 16 березня 2017 року (т. 1 а.с.34); №8 від 16 березня 2017 року (т. 1 а.с.35), №9 від 16 березня 2017 року (т. 1 а.с.36), №10 від 16 березня 2017 року (т. 1 а.с.37), №17 від 27 липня 2017 року (т. 1 а.с.38), №18 від 27 липня 2017 року (т. 1 а.с.39), №2 від 16 березня 2017 року (т. 1 а.с.41) та свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) серії МК-13-11 , виданого Мазурівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області 28 січня 2002 року (т. 1 а.с.40).

Згідно даних цих свідоцтв загальна вартість пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства - СЗАТ ім. Чапаєва станом на 01 травня 2001 року становила 592 469,00 грн..

Також судом встановлено, що позивач стала співвласником майнових паїв у пайовому фонді СЗАТ ім. Чапаєва на суму 47 050,00 грн. або 8,01% внаслідок укладення в простій письмовій формі договорів купівлі-продажу майнових паїв, належних іншим членам СЗАТ ім. Чапаєва: договір № 1 від 26 листопада 2016 року з ОСОБА_14 , договір № 2 від 07 листопада 2016 року з ОСОБА_15 , договір № 3 від 07 листопада 2016 року з ОСОБА_16 , договір № 1/2017 від 18 лютого 2017 року з ОСОБА_12 , договір № 2/2017 від 16 березня 2017 року з ОСОБА_12 , договір № 3/2017 від 27 лютого 2017 року з ОСОБА_17 , договір № 4/2017 від 27 лютого 2017 року з ОСОБА_18 , договір № 5 від 05 січня 2017 року з ОСОБА_19 , договір № 6/2017 від 27 лютого 2017 року з ОСОБА_9 , договір № 7/2017 від 27 лютого 2917 року із ОСОБА_10 , договір № 8/2018 від 27 лютого 2017 року із ОСОБА_11 , договір № 9/2017 від 27 лютого 2017 року із ОСОБА_22 , договір № 11/2017 від 27 лютого 2017 року із ОСОБА_23 , договір № 12/2017 від 27 лютого 2917 року із ОСОБА_24 , договір № 14/2017 від 16 березня 2017 року з ОСОБА_25 (т. 1 а.с.9-32).

Частка ОСОБА_1 від її особистого трудового внеску складає 638,00 грн. або 0,10% (т. 1 а.с.40), та частку в розмірі 2 411,00 грн. або 0,41% вона успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_26 (т. 1 а.с.42), всього в розмірі 50 099,00 грн., або 8,52 % від загального пайового фонду підприємства.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань СЗАТ ім. Чапаєва припинено як юридична особа 27 жовтня 2004 року за судовим рішенням, відомості про юридичних осіб-правонаступників відсутні (т. 1 а.с. 177-182).

Відповідно до положень ст. 55 Конституції України, ст. 15 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені нормативними положеннями ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Сторони мають обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 3, ч. 4 ст.77 ЦПК України).

Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно позовних вимог ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав як співвласника майна колективного сільськогосподарського підприємства - СЗАТ ім. Чапаєва.

Вказані правовідносини регулюються Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-XIІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (далі - Закон № 2114-XII) та підзаконними актами, прийнятими з метою врегулювання реалізації прав членів колективних сільськогосподарських підприємств.

Правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства визначені, зокрема й Законом № 2114-XII.

У статті 1 Закону № 2114-XII передбачено, що колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Підприємство є юридичною особою, має поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банку та може мати печатки. Підприємства можуть на добровільних засадах об`єднуватися в спілки (об`єднання), бути засновниками акціонерних товариств, які діють на основі своїх статутів.

Частиною 1 ст. 3 цього Закону встановлено, що підприємство створюється за бажанням громадян на добровільних засадах на їх загальних зборах. Створення підприємства не обумовлюється будь-якими рішеннями державних, господарських та інших органів.

У частині 2 ст. 3 цього Закону вказано, що підприємство вважається створеним і набуває прав юридичної особи з дня його державної реєстрації.

Згідно з частиною 1 ст. 5 Закону № 2114-XII передбачено, що членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

А у статті 7 названого Закону вказано, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яке вони одержують при виході з підприємства.

Згідно зі статтею 9 Закону № 2114-XII до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій.

Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску.

Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства.

Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Крім того, питання виділення майнового паю урегульовано частково і в Указі Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».

Можна зробити висновок, що майновий пай - це частка кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства у пайовому фонді майна членівколективного сільськогосподарського підприємства, виражена у грошовій формі та визначена у відсотках до розміру пайового фонду, розмір якої залежить від трудової участі в діяльності цього підприємства. Право на майновий пай посвідчується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат).

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неможливість організації зборів співвласників майна СЗАТ ім. Чапаєва, вважала, що способом захисту її прав є заявлення позову про визнання за нею права власності на майно СЗАТ ім. Чапаєва - стоянку 12 комбайнів (Ж), вартістю 28 905 грн., що знаходиться в АДРЕСА_1 ; сівалку ЗСВ-3.6 на суму 1 270 грн., напівпричіп ОЗТП на 587 грн.; автомобіль КРАЗ-ь256, вартістю 6 986 грн., та про виділ цього майна в натурі.

Указом Президента України від 29 січня 2001 року №62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» передбачено, що посвідчення договорів купівлі-продажу, предметом якого є майновий пай, до виділення його в натурі, здійснюється з дотриманням Цивільного кодексу України, але з урахуванням спеціальних актів, що регулюють процес реорганізації КСП та паювання його майна.

Згідно зі статтею 9 Закону № 2114-XII до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій.

Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску.

Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства.

Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

У постанові Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» визначено порядок обрахування майнових паїв та створення органів, які вирішують майнові питання членів реформованих колективних сільськогосподарських підприємств.

Так, вказаною Постановою Кабінету Міністрів України затверджені Методика уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих (далі - Методика); Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення (далі - Порядок); Типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки.

У них передбачено, що кожен зі співвласників має право скористатися своїм майновим паєм, в тому числі отримати свій майновий пай у натурі.

Виділення зі складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.

Майнова комісія готує для розгляду на загальних зборах переліки майна для виділення в натурі, однак сама майнова комісія рішення про виділення майна в натурі і передачу його будь-кому у власність не приймає; вирішення такого питання поза межами компетенції майнової комісії.

Питання про виділення конкретного майна в натурі окремим співвласникам (групам співвласників) вирішується виключно рішенням зборів співвласників.

Згідно з Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» повинні бути створені комісії з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки, а також для здійснення уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих; визначення розмірів паїв колишніх членів колективних сільськогосподарських підприємств, що не були ними одержані в натурі, грішми або цінними паперами при припиненні членства, а також встановлення осіб, які є їх власниками; запровадження документального посвідчення права власності на паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати); виділення групі осіб (окремим особам) які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна.

Згідно із наданою позивачем копією протоколу № 2 загальних зборів КСП ім. Чапаєва від 29 січня 2000 року (т. 1 а.с. 61-65) було прийнято рішення (питання ІІІ) перейти з КСП ім. Чапаєва до сільськогосподарського закритого акціонерного товариства і надати йому назву - «ім.Чапаєва» та створити комісію для передачі майна новоствореному товариству.

12 червня 2004 р. були проведені загальні збори співвласників майна СЗАТ ім.Чапаєва, на яких розглядались заяви про вихід із членів СЗАТ та питання виділення майна співлвасникам.

На час проведення загальних зборів співвласників майна СЗАТ ім. Чапаєва 12 червня 2004 року був чинним Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затверджений наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62.

Згідно з пунктом 8 вказаного Порядку кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.

У пункті 9 цього Порядку зазначалося, що виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.

Пунктом 15 Порядку був визначений порядок оформлення прав при виділі майна в натурі.

Зокрема, передбачалось, що при виділенні майна в натурі групі співвласників, які уклали договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, співвласники передають підприємству-правонаступнику(користувачу) один примірник цього договору і копію рішення зборів співвласників про виділення майна в натурі. Підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітки про виділення майна в натурі у спільну часткову власність у Свідоцтвах цієї групи співвласників, що засвідчені підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтва з відмітками про виділення майна в натурі у спільну часткову власність, акт приймання-передавання майна та договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, можуть бути підставою для оформлення співвласниками прав власності на зазначене майно в установленому порядку.

Згідно із протоколом № 1 від 12 червня 2004 року стоянка 12-комбайнів (Ж), залишковою вартістю 28 905,00 грн., передана у складі майнового комплексу, що знаходиться на території машдвору АДРЕСА_1 у спільну часткову власність 106 особам у зв`язку із задоволенням їх заяв про вихід з членів підприємства. До списку цих осіб включена ОСОБА_1 та ОСОБА_26 , право на майновий пай якого у пайовому фонді майна СЗАТ ім.Чапаєва, успадкувала позивач, а також ОСОБА_22 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_30 , ОСОБА_24 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31, ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_19 , у яких позивач придбала майнові паї за договорами купівлі-продажу (т. 1 а.с.49-52).

Сівалка ЗСВ-3,6, залишковою вартістю 1 270,00 грн., та напівпричіп ОЗТП, залишковою вартістю 587,00 грн., передані згідно списку сільськогосподарської техніки підприємства у спільну часткову власність 36 особам у зв`язку із задоволенням їх заяв про вихід з членів підприємства, до складу яких увійшла ОСОБА_12 , у якої позивач придбала майнові паї за договорами купівлі-продажу (т. 1 а.с.55-56).

Автомобіль марки КРАЗ-ь256, залишковою вартістю 6 986,00 грн., переданий згідно списку автомобілів підприємства, які підлягають розпаюванню, у спільну часткову власність 28 особам у зв`язку із задоволенням їх заяв про вихід з членів підприємства, до складу яких увійшли ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , у яких позивач придбала майнові паї за договорами купівлі-продажу (т. 1 а.с.45-46).

Таким чином, відповідно до визначених вище правил 12 червня 2004 року майно, щодо якого заявлений позов про визнання права власності та виділ його в натурі, було виділено членам колективного сільськогосподарського підприємства (групам цих осіб) у зв`язку із виходом їх з членів підприємства відповідно до вартості їх частки у майні підприємства, після чого воно перейшло у приватну спільну часткову власність цих осіб.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що судове рішення, за загальним правилом, не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, установлених актами цивільного законодавства.

Набуття права власності на майно колективних сільськогосподарських підприємств на підставі рішення суду не передбачено. Як зазначено вище, таке право набувається громадянами України на підставі членства у колективних сільськогосподарських підприємств у порядку та спосіб, визначений законом.

В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, однак доказів того, що право ОСОБА_1 на спірне майно оспорюється чи не визнається позивачем не надано

Право вибору способу судового захисту, визначення кола відповідачів належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, статті 4, 5, 13 ЦПК України).

Суд, вирішуючи спір по суті визначається, чи є належним обраний позивачем спосіб захисту прав та чи є належним склад учасників справи.

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права, звернення з позовом до неналежних відповідачів в певних випадках є підставою для відмови в позові.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

У справі, яка розглядається, спосіб захисту, обраний позивачем ОСОБА_1 (визнання права власності на майно колективного сільськогосподарського підприємства) не є належним, бо суперечить вимогам закону щодо підстав набуття права власності, а тому не дозволяє ефективно захистити її майнові права.

За такого в позові про визнання за ОСОБА_1 права власності на майно необхідно відмовити через обрання нею неналежного способу захисту своїх прав та інтересів.

Що стосується позовних вимог про виділ майна в натурі, колегія суддів виходить з такого.

Після прийняття 12 червня 2004 року загальними зборами співвласників майна СЗАТ ім. Чапаєва рішення щодо розподілу майна, щодо якого виник даний спір (стоянки 12 комбайнів (Ж), вартістю 28 905 грн., що знаходиться в АДРЕСА_1 ; сівалки ЗСВ-3,6 на суму 1 270 грн., напівпричіпу ОЗТП на 587 грн.; автомобілю КРАЗ-ь256, вартістю 6 986 грн.), та виділу його групам членів колективного сільськогосподарського підприємства, воно перейшло у приватну спільну часткову власність цих осіб.

За такого питання володіння, користування та розпорядження цим майном регулюються нормами Глави 26 «Право спільної власності» Розділу І Книги 3 ЦК України.

Зокрема стаття 364 ЦК України визначає підстави та правила виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності.

З аналізу цієї норми вбачається, що позов про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, має бути заявлений до співвласників цього майна.

Позивачем не надано і матеріали справи не містять доказів того, що ФГ «Мазурівське», ФГ «Ромашка», ОСОБА_4 та Мазурівській сільській раді Кривоозерського району Миколаївської області на праві спільної часткової власності належить разом з іншими особами стоянка 12 комбайнів (ж), що знаходиться в АДРЕСА_1 ; сівалка ЗСВ-3,6, напівпричіп ОЗТП; автомобіль КРАЗ-ь256.

За такого позовні вимоги про виділ майна в натурі заявлені до неналежних відповідачів, а тому не підлягають задоволенню

Щодо позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Звертаючись з такими вимогами, ОСОБА_1 вказувала, що ФГ «Мазурівське», ФГ «Ромашка», ОСОБА_4 незаконно володіють та розпоряджаються наступним майном, яке вона вважає своїм: стоянкою 12 комбайнів (Ж), що знаходиться в АДРЕСА_1 ; сівалкою ЗСВ-3,6, напівпричіпом ОЗТП; автомобілем КРАЗ-ь256.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).

Як роз`яснено в пунктах 23, 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до статті 387 ЦК України та ч. 3 ст. 12 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Як було вже встановлено, ОСОБА_1 та інші особи, у яких вона придбала майнові пай як члени СЗАТ ім. Чапаєва, отримали у спільну часткову власність спірне майно у складі груп з іншими особами. Доказів того, що вони в порядку, визначеному п. 15 Порядку оформили свої права на спірне майно (отримали акт приймання-передачі, на їх свідоцтвах про право власності на майнові паї зроблені відповідні відмітки, в подальшому зареєстровано право власності на нерухоме майно, автотранспортні засобі та сільгосптехніку тощо) матеріали справи не містять.

До того ж відсутні будь-які докази, що дозволяють ідентифікувати виділене за протоколом загальних зборів від 12 червня 2004 року рухоме майно (номери державної реєстрації, номери агрегатів та вузлів тощо) - сівалку ЗСВ-3,6, напівпричіп ОЗТП; автомобіль КРАЗ-ь256.

Також позивачем не надано доказів, що саме ці автомобіль та сільськогосподарська техніка, які виділено у спільну часткову власність співвласникам майна СЗАТ ім. Чапаєва, перебувають у власності відповідачів.

Стосовно витребування нерухомого майна - стоянка 12 комбайнів (Ж), що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Зі змісту протоколу № 1 від 12 червня 2004 року вбачається, що цей об`єкт виділявся групі із 106 осіб не як самостійний об`єкт права власності, у а складі майнового комплексу, що знаходиться на території машдвору в АДРЕСА_1 .

Таким чином, стоянка 12 комбайнів (Ж) є складовою частиною речі - майнового комплексу (ст. 187 ЦК України).

Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 1 а.с. 171) за СЗАТ ім. Чапаєва 17 серпня 2004 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого 02 грудня 2002 року виконкомом Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, зареєстровано право власності на комплекс нежитлових будівель по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 7074329), загальною площею 4086,3. Відомості щодо складових частин майнового комплексу відсутні.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 172-173) 14 серпня 2017 року за ФГ «Мазурівське» на підставі акту приймання-передачі від 30 березня 2002 року та рішення засновника від 23 квітня 2017 року зареєстровано право власності на комплекс нежитлових будівель по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 239), загальною площею 5620,8. Зазначені відомості щодо складових частин об`єкту нерухомого майна: прохідна 1 поверхова, А-І площею 17,1 кв.м; будинок механізатора, Б-І, площею 239,1 кв.м; вбиральня В-І, площею 7 кв.м; прохідна 2 поверхова Г-І, площею 18,9 кв.м, мойка, Д-І, площею 6 кв.м, заправка, Е-І, площею 15,1 кв.м, майстерня, Є-І, площею 1230,8 кв.м; пункт стаціонарного обмолоту Ж-І, площею 770,8 кв.м; гараж З-І, площею 502,7 кв.м; навіс И-І, площею 540 кв.м; навіс І-І, площею 702 кв.м; навіс Ї-І, площею 635 кв.м; пункт стаціонарного обмолоту Й-І, площею 936,3 кв.м; ворота 1, хвіртка 2, огорожі 2, 3 , 4; колодязь 5, замощення 6, ємності для паливномастильних матеріалів 7.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 169-170) 27 грудня 2017 року об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 239 зареєстрований за ФГ «Ромашка» на підставі рішення засновника від 24 листопада 2017 року (видавник - ФГ «Мазурівське») та акту приймання-передачі від 24 листопада 2017 року.

Також, як вбачається з протоколу № 7 від 29 листопада 2002 року зборів акціонерів СЗАТ ім. Чапаєва, в погашення заборгованості перед ФГ «Мазурівське» останньому було передано таке майно: ваги 30 тонні, ваги 10 тонні, пункт стаціонарного обмолоту, зерносклади (Г, Д, І), плотню (З), огорожі, пункт стаціонарного обмолоту (Е), прохідну майстерні, заправку (П), 50 дому механізатора (А).

З наведеного можна зробити висновок, що об`єкти нерухомого майна (комплекси нежитлових будівель), які на праві власності зареєстровані за СЗАТ ім. Чапаєва та ФГ «Мазурівське» (в подальшому - ФГ «Ромашка») мають різні реєстраційні номери та різну площу.

Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що таке майно як стоянка 12 комбайнів (Ж) існує на сьогоднішній день як об`єкт нерухомого майна, входить до складу нерухомого майна з реєстраційним номером 239 і ним володіють (користуються) відповідачі без достатньої правової підстави.

За такого не вбачається підстав для задоволення позовних вимог про витребування спірного майна.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги.

Щодо порушення рішенням суду права позивача на захист майнових прав., оскільки ЗАТ ім. Чапаєва 27 жовтня 2004 року було припинено за судовим рішенням, підприємство-правонаступник відсутнє, зібрати загальні збори власників майнових паїв цього колективного сільськогосподарського підприємства не вдалося, тому позивач вимушена була звернутися до суду.

Такі доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права, що регулюють права осіб-членів колективного сільськогосподарського товариства на майновий пай, тому, як було зазначено в мотивувальній частині постанови, зазначені обставини не є підставою для визнання права позивача на майно підприємства в судовому порядку.

Щодо посилань на фото з місця розташування спірного майна та відеозапису, то такі доказі не є належними і допустимими для визначення ідентифікації спірного майна та правомірності його набуття відповідачами.

Щодо того, що судом не витребувані докази у відповідача ОСОБА_4 , то клопотання про витребування доказів від Комунального підприємства «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» та від ФГ «Мазурівське» заявлено позивачем 19 листопада 2018 р. (т.1 а.с. 189-190) і не було вирішено судом, однак таке клопотання було подано з порушенням строків та порядку, визначених частинами 2, 4 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України. В апеляційній скарзі таке клопотання заявлено не було.

Колегія суддів погоджується із правовим висновком суду першої інстанції про відмову у позові. Однак, суд, правильно встановивши обставини справи, пославшись на норми права, які регулюють спірні правовідносини, відмовляючи в позові помилково виходив з того, що підставою для такого висновку є недоведеність позивачем набуття права власності на спірне майно. Такий висновок не відповідає в повній мірі обставинам справи та нормам права, які наведені судом, а тому в силу положень пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення необхідно змінити в мотивувальній частині з урахуванням підстав та обставин, викладених у даній постанові.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 01 липня 2019 року змінити в мотивувальній частині з урахуванням підстав та обставин, викладених у даній постанові.

В решті рішенні суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

______________________________________________

Повний текст постанови складений 11 вересня 2019 року