РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11497/18

пр. № 2/759/1583/19

05 серпня 2019 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.,

при секретарі Шелудько В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (03115, м. Київ, вул. Г.Юри, 9, кім. 422) про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року позивач звернувся до Святошинського районного суду з позовом вимогами якого є визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 27.08.2011 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Хмільнику міськрайонного управління юстиції Вінницької області, про що зроблений актовий запис №139.

Від шлюбу сторони мають 2-х неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з рішенням Святошинського районного суду м. Києва ун.№ 759/6884/17 від 29.06.2017р. позивачу було призначено сплачувати відповідачу аліменти на дітей. Станом на дату подання вищезазначеного позову заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Позивач зазначає, що аліменти, які сплачуються позивачем, відповідач використовує не за цільовим призначенням: на придбання алкоголю, на свої розваги, на своїх коханців, на купівлю необґрунтовано дорогих гаджетів (мобільних телефонів, зовнішніх зарядних пристроїв, селфі-палки, тощо). Вважає, що аморальна поведінка відповідача призвела до того, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим, внаслідок чого у Святошинському районному суді м.Києва слухається справа (ун.№759/13826/17) про розірвання шлюбу. Крім того, зазначає, що сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо існують обставини, за яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю.

Після розірвання шлюбу між позивачем та підповідачем місце проживання дітей (з батьком або матір`ю) залишається невизначеним.

Тому даною позовною заявою позивач просить визначити місце проживання дітей разом із ним, оскільки відповідач не може забезпечити розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яке є благонадійним, про що зазначено у позовній заяві.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження.

У судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву та просить задовольнити її з підстав, викладених у ній.

У судовому засіданні відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи у своїх поясненнях, що докази які надає ОСОБА_1 не мають відношення до предмету спору, а лише являються засобом вселюдного приниження її честі та гідності та псують її репутацію як матері та жінки вцілому. У ході розгляду данної справи Святошинським районним судом міста Києва та на виконання вимог Служби із захисту дітей, вона пройшла безліч обстежень кваліфікованих спеціалістів в галузі медицини. Також було проведено обстеження її квартири на предмет дотримання всіх належних умов для проживання малолітніх дітей. Надані характеристики з дитячого садка. Комісією державної адміністрації прийнято рішення про те, що діти можуть залишитися жити з матір`ю.

Представник Служби у справах дітей Святошенської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи служба повідомена належним чином, 20.02.2018 року через канцелярію Святошинського районного суду м.Києва надісланий висновок №107-40/1091 від 08.02.2018 року в якому просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю.

Згідно ст. 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства".

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення питання щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрували шлюб 27.08.2011 року про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Хмільнику міськрайонного управління юстиції Вінницької області, зроблений актовий запис №139, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.08.2011р.(а.с.6, том 1).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Новокам`янською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області 11.07.2013р., та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Святошинським Районним у м.Києві ВД РАЦС ГТУЮ у м.Києві 01.10.2016р. (а.с.9-10).

29.06.2017 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва ун.№ 759/6884/17 позивачу було призначено сплачувати відповідачу аліменти на дітей (а.с.11).

21.11.2018 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва ун.№ 759/13826/17 шлюб між сторонами розірвано.

Згідно Висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.02.2019 року № 107-40/1091 встановлено, що з метою захисту прав та інтересів дітей, на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Святошинської РДА в м. Києві було вирішено визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю (а.с. 188-191).

Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Суд звертає увагу також на те, що в Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6) проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1).

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу.

Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.

Як роз`яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дітей, суд приходить до висновку, що проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю, відповідає інтересам дітей та забезпечить їх права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку.

Позивачем, незважаючи на певний обсяг наданих доказів, не доведено обставин негідної поведінки відповідача, тобто такої, яка б могла бути підставою для висновку про неможливість проживання дітей разом із матір`ю, та не доведено фактів використання аліментних коштів отриманих відповідачем не за їх цільовим призначенням.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з позивачем слід відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 15, ст. 16 ЦК України, ст. ст. 150, 154, 155, 157, 160, 161 Сімейного Кодексу України, ст.ст.6-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (03115, м. Київ, вул. Г.Юри, 9, кім. 422) про визначення місця проживання дітей, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду м. Києва, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю.Миколаєць