Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8032/17 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 43 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №296/8032/17 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_20, ОСОБА_14, орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про скасування рішень виконавчого органу місцевого самоврядування,

за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Житомирської міської ради та ОСОБА_3,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира, ухвалене 02 жовтня 2018 року суддею Сингаївським О.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом, у якому просили скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.07.2016 № 623 «Про надання жилої площі» в частині передачі квартири АДРЕСА_1; скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.04.2016 № 302 «Про вжиття заходів щодо недопущення протиправного зайняття нежитлового приміщення», як такі, що не відповідають чинному законодавству.

В обґрунтування позовних вимог послалися на те, що вони згідно ордеру №451 серії «А» від 28.07.2011 правомірно вселилися у вищевказану квартиру, де зареєстрували своє місце проживання. Оспорюваними рішеннями виконавчого органу місцевого самоврядування, які прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, вони протиправно позбавлені права на належне їм на праві користування житло. Зокрема, зазначили, що квартира була виділена іншим особам, проте ордер, на підставі якого вони вселилися в житло в судовому порядку недійсним не визнавався. Крім того, оспорюваними рішеннями їх знято з реєстраційного обліку, що також не могло відбуватись у спосіб інший, ніж в судовому порядку. Також, оскільки спірне нерухоме майно не відноситься до житлового фонду Житомирської міської ради вважають, що відповідач не мав прав на розпорядження ним.

11 квітня 2018 року судом до участі у справі в якості третіх осіб на сторонні відповідача залучені: ОСОБА_3, ОСОБА_4, 1973 р. н., ОСОБА_5, 1995 р. н., ОСОБА_13, 1996 р. н., ОСОБА_7, 2000 р. н., ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, 2003 р. н., ОСОБА_7, 2005 р. н., ОСОБА_7, 2006 р. н., ОСОБА_9, 2009 р. н., ОСОБА_13, 2012 р. н., ОСОБА_20., 2013 р. н., ОСОБА_14,2015 р. н. та орган опіки та піклування Житомирської міської ради.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Скасовано рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.07.2016 № 623 «Про надання жилої площі» в частині передачі квартири АДРЕСА_1. Скасовано рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.04.2016 №302 «Про вжиття заходів щодо недопущення протиправного зайняття нежитлового приміщення» в повному обсязі, як таке що не відповідає чинному законодавству. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Виконавчий комітет Житомирської міської ради та ОСОБА_3, яка приєдналася до неї, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просили скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Представник відповідача вважав, що виконавчий комітет при прийнятті оспорюваних рішень діяв у межах повноважень та вимог чинного законодавства, а тому суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову. Зокрема, зазначив, що ордер, на підставі якого позивачі вселилися у спірне приміщення, яке не мало статусу житлового, виданий з порушенням вимог чинного законодавства. Отже вселення та реєстрація місця проживання останніх у квартирі є неправомірним. В подальшому, після надання спірному приміщенню статусу житлового, воно було законно виділено ОСОБА_3 та її сім'ї.

ОСОБА_3 у заяві про приєднання до апеляційної скарги зазначила, що, зважаючи на свою юридичну необізнаність, зайнятість дітьми вона сподівалася на порядність та компетентність Житомирської міської ради. На її думку, міська рада самоусунулася від захисту її інтересів та інтересів її дітей, а позивачі у справі набули права користування спірним приміщенням, у незаконний спосіб та не надали суду належних і допустимих доказів, які мають значення для вирішення спору. Вважає, що допущене правопорушення з боку органу публічної влади під час прийняття рішення, на підставі якого особа набула права на житло, не є безумовною підставою для скасування такого рішення, а дослідженню і оцінці підлягає сукупність обставин, за яких у особи виникли очікування та право отримати таке майно у володіння та користування, в цілому з допущеним правопорушенням. Вказала, що тривалий час із сім'єю у складі тринадцяти осіб перебувала на квартирному обліку, одержала житло, в яке вселилася із родиною та у подальшому приватизувала, проте оскаржуваним рішенням суду порушується її право на житло.

В судовому засіданні представник Житомирської міської ради Чернюк А.В., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_8, представник органу опіки та піклування Житомирської міської ради апеляційну скаргу підтримали, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_17 - не визнав, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення про скасування рішень виконавчого органу місцевого самоврядування про скасування ордера на жиле приміщення та надання цього приміщення іншим особам, суд першої інстанції виходив із того, що такими рішеннями порушено права позивачів на житло. Зокрема, суд зазначив, що повноваження на скасування ордера на жиле приміщення відповідно до вимог чинного законодавства має тільки суд, а тому скасовуючи ордер, виданий на ім'я ОСОБА_1, виконавчий комітет вийшов за межі наданих йому повноважень.

Крім того, ордер може бути видано тільки на вільне жиле приміщення, а оскільки у ньому були зареєстровані позивачі, виконавчий комітет порушив вимоги ст.58 ЖК УРСР.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки, вирішуючи спір суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 виданий ордер на житлову площу в будинку №451 серія «А» від 28.07.2011, а саме на квартиру АДРЕСА_1 площею 95,7 кв.м, житловою площею - 70,6 кв.м. В ордері зазначено, що він виданий на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради (лист від 06.05.2011 №18/3645). Ордер підписаний начальником КВЖРЕП №10 Ковенем С.С. (а.с.9 т. 1).

Зі змісту листа виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06.05.2011 №18/3645, підписаного заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Боровець М.П., вбачається, що зазначена квартира, яка складається із чотирьох кімнат, надана ОСОБА_1 до отримання житла з постійною реєстрацією за місцем проживання. У цьому листі виконавчий комітет також зобов'язував останню після проведення реєстрації місця проживання, виготовити технічний паспорт, а балансоутримувачу будинку - КВЖРЕП №10, провести відповідні дії по вселенню зазначеної особи та її реєстрації відповідно до цього листа, термін якого необмежений (а.с. 11 т. 1). Даний лист не містить відомостей щодо прийняття виконавчим комітетом рішення про надання спірного приміщення ОСОБА_1 (його дати, номеру). Окрім того, він не зареєстрований в базі електронного документообігу виконавчого комітету Житомирської міської ради (а.с. 5 т. 2).

30.07.2014 ОСОБА_1, а 12.09.2015 ОСОБА_2 зареєстрували своє місце проживання у спірному приміщенні (а.с. 7-8, 250, 254 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №302 від 20.04.2016 «Про вжиття заходів щодо недопущення протиправного зайняття нежитлового приміщення» скасовано ордер від 28.07.2011 №451 на житлову площу в будинку АДРЕСА_1, виданий начальником КВЖРЕП №10 Ковенем С.С. на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Як підставу скасування зазначено: видачу ордера на нежитлове приміщення під виглядом житлового з порушенням норм житлового законодавства, не уповноваженою на те особою. Цим же рішенням надано вказівку Управлінню ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради зняти ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання у зв'язку з припиненням права на користування приміщенням (а.с. 41 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №592 від 06.07.2016 «Про обстеження технічного стану житлових будинків» спірне приміщення визнано таким, що відповідає санітарним, технічним вимогам та придатним для проживання (а.с. 42 т. 1).

Рішенням цього ж виконавчого органу місцевого самоврядування № 623 від 20.07.2016 «Про надання жилої площі» надано чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на склад сім'ї тринадцять осіб (вона, чоловік - ОСОБА_4, 1973 р. н., син - ОСОБА_5, 1995 р. н., син - ОСОБА_13, 1996 р. н., син - ОСОБА_7, 2000 р. н., син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка - ОСОБА_9, 2003 р. н., дочка - ОСОБА_7, 2005 р. н., дочка - ОСОБА_7, 2006 р. н., дочка - ОСОБА_9, 2009 р. н., син - ОСОБА_13, 2012 р. н., син - ОСОБА_20., 2013 р. н., дочка - ОСОБА_14, 2015 р. н. (а.с. 40 т. 1).

За змістом ст. 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття

на облік.

Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Отже, ордер на жиле приміщення видається виконавчим комітетом відповідної ради громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, на підставі рішення про надання жилого приміщення і ордер має відповідати формі, встановленій Додатком № 7 до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470.

Матеріали справи не містять, а позивачами не надано суду доказів, на підтвердження наявності ордеру на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1, виданого на ім'я ОСОБА_1 у встановленому законом порядку. Окрім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, такий ордер виконавчим комітетом на ім'я ОСОБА_1 не видавався, рішення про надання жилого приміщення не приймалось. ОСОБА_1 на обліку як особа, яка потребує поліпшення житлових умов не перебувала, до 30.07.2014 вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 160-162, 210-211, 254 т. 1).

Також, встановлено, що приміщення за вищевказаною адресою було нежитловим, використовувалося під адміністративне приміщення КВЖРЕП №10 (а.с.213-214 т. 1) та визнано придатним для проживання 06.07.2016 рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про обстеження технічного стану житлових будинків» № 592 (а.с. 42 т. 1).

Обставини надання цього приміщення ОСОБА_1 були предметом перевірки прокуратури м. Житомира (а.с. 213 т. 1) та підставою для порушення кримінальних проваджень, по яким, за інформацією представника виконавчого комітету, триває досудове слідство (а.с. 13-15 т. 2).

Статтею 15 ЖК України визначено компетенцію виконавчих органів місцевого самоврядування у галузі використання і забезпечення схоронності житлового форду, відповідно до якої останні здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, керують житловим господарством, здійснюють управління житловим фондом місцевих рад тощо.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 52 Закону України «Про органи місцевого самоврядування» виконавчий комітет ради має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради (ч. 6 ст. 59 Закону України «Про органи місцевого самоврядування»).

За змістом ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Наявна у матеріалах справи копія ордеру, видана на ім'я ОСОБА_1, яка не перебувала на обліку, як особа, яка потребує поліпшення житлових умов, не відповідає формі, встановленій законом. Крім того, ордер виданий неуповноваженою на те особою, без відповідного рішення виконавчого комітету та на нежитлове приміщення.

Отже, такий ордер по своїй суті є нікчемним, а реєстрація місця проживання позивачів у спірному приміщенні - незаконною.

В силу своєї нікчемності цей ордер не потребував скасування і його скасування виконавчим комітетом у даній ситуації не має правового значення для вирішення спору по суті, оскільки не тягне за собою будь-яких правових наслідків.

Враховуючи, що ордер, виданий ОСОБА_1 по своїй суті є нікчемним, то в силу своєї нікчемності він не підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не набули права на користування спірним приміщенням у визначеному законом порядку та безпідставно зареєстрували своє місце проживання у ньому, виконавчий комітет у межах наданих йому повноважень надав спірну квартиру багатодітній родині ОСОБА_3

Окрім того, як встановлено під час апеляційного розгляду, на час звернення позивачів із даним позовом право власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 09.09.2016 належало родині ОСОБА_3, що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с 133, 180-182 т. 1).

Отже, рішення виконавчого органу місцевого самоврядування № 623 від 20.07.2016 «Про надання жилої площі» вичерпало свою дію фактом його виконання, яке призвело до ряду юридичних подій, у разі скасування яких буде порушено інший фундаментальний принцип - втручання у мирне володіння майном.

Крім того, слід зазначити, що ч. 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій статті 16 ЦК України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13, Верховним Судом у постановах від 17 травня 2018 року в справі № 2-64/11, від 04 липня 2018 року у справі № 590/479/16-ц.

У Рішенні Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Так, статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у позивачів не виникло право на житло у визначеному законом порядку, а тому у останніх відсутнє право, яке підлягає захисту. Крім того, такий захист не є ефективним з огляду на те, що спірне житло на час звернення до суду із позовом належало на праві власності іншим особам.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

З позивачів на користь виконавчого комітету Житомирської міської ради підлягають стягненню понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі по 960 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Житомирської міської ради та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 жовтня 2018 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 про скасування рішень виконавчого органу місцевого самоврядування.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь виконавчого комітету Житомирської міської ради по 960 грн понесених судових витрат з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 28 січня 2019 року.