Провадження №2/592/775/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю: секретаря судового засідання Чайка Т. В. ,

представника позивачки: адвоката Шарикіна Ю. В. ,

відповідача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: адвоката Сенченка А. В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

17.08.2018 року ОСОБА_2 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, із змісту якого вбачається, що 21.08.1982 року вона - ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 . За рахунок спільно нажитих коштів в 07.07.2016 року вони шляхом купівлі-продажу набули право власності на автомобіль Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, об`єм двигуна 1799, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Автомобіль було зареєстровано на відповідача ОСОБА_1 (фотокопія свідоцтва про право власності на траспортний засіб додається) . Правовстановлюючі документи на автомобіль перебувають у відповідача. На даний час цим автомобілем користується відповідач. Доступу до автомобіля вона не має, між ними не досягнуто згоди про порядок користування майном. Наявність даного майна підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС України. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 175 та п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Згідно п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вартість автомобіля становить 150000 грн. , вартість автомобіля визначена позивачем шляхом порівняльного аналізу, відповідно до цінової політики попиту та пропозицій на ринку. Інформація була отримана з інтернет-ресурсів. В разі непогодження вартості майна між сторонами до суду буде заявлене клопотання про оцінку транспортного засобу. На даний час при заявлених позовних вимогах проведення даної оцінки є передчасним. Також на ім`я її чоловіка в 2017 році у Центральному відділенні АТ КБ "ПриватБанк" м. Суми () за адресою: 40000, м. Суми, вул. Горького 5-А, було відкрито депозитний рахунок на суму 50000 грн. (гривневий вклад) та у відділенні № 303/18 АБ "Укргазбанк" в м. Суми () за адресою: 40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 4, було відкрито депозитний рахунок на суму 50000 грн. (в доларовому еквіваленті на момент укладання договору) . Проти вкладень вона не заперечувала. Таким чином, загальна сума їхніх заощаджень, що були вкладені до установ банків в якості депозитів, становить 10000 грн. без врахування відсотків за час дії депозитних договорів. Точної дати укладення договорів вона зазначити не може, оскільки договори укладав відповідач і дану інформацію їй надавати відмовився. Загальна сума заощаджень з врахуванням відсотків їй на даний час невідома. Копії договорів містяться у відповідача та в установах банку. Наявність відповідних вкладень підтверджуються копіями інформаційних повідомлень, що надійшли з установи банку. Усі необхідні документи стосовно даних вкладень знаходяться у відповідача. Надати їй їх відповідач відмовився, тому додатково нею буде заявлене клопотання про витребування даного доказу. Останнім часом їхні сімейні відносини з чоловіком погіршилися. Відношення до неї у чоловіка змінилося. Вони фактично стали жити на різні бюджети, спільних витрат не несуть, спільного бюджету не мають. Вона на даний час не має можливості користуватися спільним майном. Кошти, що знаходяться на депозитних рахунках, в добровільному порядку чоловік розділити відмовився. Без її згоди чоловік користується даними заощадженнями в особистих цілях з 12.05.2018 року. Зазначене, майно та грошові кошти були ними набуті в шлюбі, вона вважає їх спільно нажитими та такими, що підлягають поділу з наступних підстав. Згідно ст. 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання, тощо) , придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено для врахування судами, що у випадках поділу грошових сум (вкладів) , внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, права зазначених установ не зачіпаються. Таким чином, незалежно від джерел походження, кошти, які перебувають на розрахункових рахунках кожного з подружжя, які були покладені під час шлюбу (та не були отримані в результаті укладенні договору дарування, спадкування, як премія, нагорода, стягнена моральна шкода за рішенням суду, страхові суми та інше відповідно до ст. 57 СК України) підлягають поділу у рівних частках, навіть якщо це стипендія, пенсія та інші доходи. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) , належить їм на праві спільної власності (спільне майно) . Майно, набуте подружжям за час шлюбу, згідно ч. ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Наданий час між ними домовленості про володіння, користування і розпоряджання майном немає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може г бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року визначено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Ситуація, що склалася за таких підстав порушує її права власності на спільне майно. Прогнозовані судові витрати: судовий збір 704,80 грн. , оплата послуг на правову допомогу 6000 грн. , послуги зв`язку 200 грн. . Оригінали документів, що зазначаються в позовній заяві в частині "Додатки" містяться в оригіналах у відповідача. Неодноразово позивачка, в усному порядку, зверталася до відповідача з пропозиціями вирішити спір в досудовому порядку, однак відповідач не реагує. Письмових доказів в судове засідання позивачка надати не має можливості в зв`язку з тим, що всі звернення в порядку досудового урегулювання спору проходили в усному порядку. Також слід зазначити про те, що дані предмети позову не передбачають обов`язкову процедуру досудового урегулювання спору. Обставини викладені у позові підтверджуються: витягами, належним чином завіреними копіями документів. Заходи щодо забезпечення доказів до подання позовної заяви до суду заявлені у клопотанні про накладання арешту на об`єкт нерухомого майна. В зв`язку з вищевикладеним, керуючись ст. ст. 4, 174 - 177 ЦПК України, вона просила: 1. Визнати об`єктами права спільної сумісної власності автомобіль Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , та депозитні вклади в Центральному відділенні AT КБ "ПриватБанк" м. Суми (, за адресою: 40000, м. Суми, вул. Горького, 5-А) на суму 50000 грн. та у відділенні № 303/18 АБ "Укргазбанк" в м. Суми (, за адресою: 40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 4) на суму 50000 грн. , що відкритті на ім`я вкладника ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . Суму буде уточнено в процесі розгляду справи відповідно до еквівалента долара на момент укладання договору з врахування відсотків за час дії депозитного договору. 2. Поділити їхнє спільне майно, а саме: автомобіль Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , та депозитні вклади в Центральному відділенні АТ КБ "ПриватБанк" м. Суми (, за адресою: 40000, м. Суми, вул. Горького, 5-А) на суму 50000 грн. та у відділенні № 303/18 АБ "Укргазбанк" в м. Суми (. за адресою: 40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 4) на суму 50000 грн. , що відкритті на ім`я вкладника ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . Суму буде уточнено в процесі розгляду справи відповідно до еквівалента долара на момент укладання договору з врахування відсотків за час дії депозитного договору. 3. Визнати право власності на 1/2 частину автомобіля Chevrolet Lacetti, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 . 4. Визнати право власності на 1/2 частину депозитних вкладів в Центральному відділенні АТ КБ "ПриватБанк" м. Суми (, за адресою: 40000, м. Суми, вул. Горького 5-А) на суму 50000 грн. та у відділенні № 303/18 АБ "Укргазбанк" в м. Суми (, за адресою: 40000, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 4) на суму 50000 грн. , що відкритті на ім`я вкладника ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . Суму буде уточнено в процесі розгляду справи відповідно до еквівалента долара на момент укладання договору з врахування відсотків за час дії депозитного договору. 5. Стягнути з відповідача витрати понесені нею при розгляді справи по суті. Сума буде уточнена в процесі розгляду справи, попередня орієнтована сума 6000 грн. (вхідний № 34448/18 від 17.08.2018 року) (а. с. 2 - 5) .

06.11.2018 року представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Шарикін Юрій Вікторович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми позовну заяву про поділ майна подружжя (в редакції зі збільшеними вимогами) , в якій він зазначив про те, що 1. Обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з відповідачем 21.08.1982 року. Останнім часом вона ніяких стосунків з відповідачем не підтримує. Спільне господарство подружжя не веде. Спільного бюджету подружжя не має. Шлюб на цей час не розірвано. В період шлюбу за рахунок спільних коштів в інтересах сім`ї позивачкою та відповідачем було придбано наступне рухоме майно: - автомобіль Chevrolet Lacetti (укр. Шевроле Лацетті) , 2007 року випуску, об`єм двигуна 1799 см ? , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який позивачка оцінює у 197000,00 грн. ; - холодильник SAMSUNG RS20NCSV, який позивачка оцінює у 11000,00 грн. (знос 50 % ) ; - посудомийка ARISTON LL40EU, яку позивачка оцінює у 6200,00 грн. (знос 50 % ) ; - витяжка TURBO DH 1021Е/Н30-90А HC T1 (S/S) , яку позивачка оцінює у 6000,00 грн. (знос 50 % ) ; - духовка Electrolux ЕОВ 65300Х, яку позивачка оцінює у 9700,00 грн. (знос 50 % ) ; - кондиціонер LG G 09 LHK, який позивачка оцінює у 7800,00 грн. (знос 40 % ) ; - диван "Кондор" , який позивачка оцінює у 6470,00 грн. (знос 20 % ) , а загалом на суму 244170,00 грн. . Крім того, у період шлюбу відповідачем за згодою позивачки в інтересах сім`ї були укладені договори банківського вкладу, відповідно до яких їх спільні кошти були розміщені на депозитних рахунках: - у Центральному відділенні АТ "КБ "ПриватБанк" (м. Суми, вул. Горького, 5-А) на суму 50000,00 грн; - у відділенні № 303/18 АБ "Укргазбанк" (м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 4) на суму 50000,00 грн. , а загалом на суму 100000,00 грн. . Таким чином, загальну вартість спільного рухомого майна, придбаного у шлюбі позивачкою та відповідачем, а також розмір спільних депозитних вкладів в банківських установах, позивачка визначає у розмірі 344170,00 грн. . На даний момент все рухоме майно, а також грошові кошти на депозитних рахунках в банківських установах знаходяться у володінні та користуванні відповідача. Відповідач позбавив позивачку можливості користуватись спільним майном і спільними коштами та користується ними в особистих цілях з травня 2018 року. 2. Докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Вартість автомобіля підтверджується довідкою суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 , (копія додається) . Вартість побутової техніки на момент придбання підтверджується товарними чеками (копії додаються) . Вартість побутової техніки на момент подання позову розраховувалась по формулі: В = Вп : Кс х Кн - Зн, де В - вартість на момент подання позову; Вп - вартість на момент придбання; Кс - курс грн. / $ на момент придбання; Кн - курс грн. / $ на момент подання позову; Зн - знос у відсотках. Курси грн. / $ взяті з офіційного сайту НБУ на дату придбання побутової техніки та на дату подання позову. Докази наявності грошових коштів на депозитних рахунках, відкритих на ім`я відповідача, витребувані ухвалою суду від 17.08.2018 року. Придбання вказаного рухомого майна в період шлюбу підтверджується товарними чеками. Находження цього майна у відповідача підтверджується фотографіями (додаток) . 3. Правове обґрунтування позову. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбний договір сторонами не укладався. Виходячи з положень ст. ст. 60, 69, 70 СК України, позивачка запропонувала відповідачу добровільно поділити спільно набуте майно. Від вказаної пропозиції він відмовився. Тобто згоди про поділ набутого майна сторони не досягли. Усім вказаним вище майном вже фактично володіє та користується відповідач. У позивачки немає інтересу до того спільного майна, яке знаходиться у володінні відповідача, крім грошових коштів на депозитних рахунках. Але повертати позивачці частину вартості предметів домашнього вжитку у будь-якому розмірі відповідач категорично відмовляється. Відповідач також відмовляється повертати позивачці і будь-яку частину грошових коштів, які розміщені на депозитних рахунках в банківських установах. Ситуація, що склалась, порушує права позивачки на спільне майно та спільні кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина і чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Він вважає, що інвалідність 2-ї групи позивачки є тією обставиною, яка має істотне значення і є підставою для відступлення судом від засади рівності часток подружжя при поділі спільного майна на користь позивачки. Поділ спільного майна та коштів у відношенні 75/25 на користь позивачки буде справедливим та законним, оскільки для позивачки пріоритетним є питання власного життя і здоров`я, а не домашніх речей. Тим більше, що відповідач створив позивачці такі нестерпні умови для проживання, що вона вимушена винаймати житло, залишивши майже всі спільні та свої особисті речі у покинутому будинку. А інвалідність значно обмежує можливість позивачки отримувати гідні доходи, які б забезпечували їй якісне життя. Будинок АДРЕСА_1 , в якому позивачка проживала останній час з відповідачем, належав їй, відповідачу та їхньому сину в рівних частках. Через нестерпні умови проживання, які створив відповідач позивачці, остання вимушена була подарувати свою частку в будинку (1/3) сину, а будинок залишити. Нестерпні умови проживання, створені відповідачем позивачці, моральний та фізичний тиск відповідача на позивачку може підтвердити свідок - ОСОБА_5 , а також сама позивачка, яка ініціює свій допит як свідка. 4. 3аходи досудового врегулювання спору не проводились. 5. 3аходи забезпечення позову до подання позовної заяви здійснювались шляхом подання відповідної заяви одночасно з поданням позову. Заходи забезпечення доказів до подання позовної заяви не здійснювались. 6. Позивачка підтверджує, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. 7. Судовий збір. Судовий збір за позовні вимоги становить 1688,50 грн. . Проте, позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" , оскільки є особою з інвалідністю 2-ї групи. 8. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла й які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. За підготовку позовної заяви у новій редакції позивачка понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. (вивчення матеріалів справи адвокатом, аналіз законодавства та судової практики, складення позовної заяви) . Також позивачка очікує понести витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в розмірі 5000,00 грн. (участь у судових засіданнях адвоката, складення та подання адвокатом заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань) . Документальне підтвердження судових витрат позивачки відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України буде подано до закінчення судових дебатів у справі або не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду. 9. Позов подається представником позивачки - адвокатом Шарикіним Ю. В. , який діє на підставі ордеру. Враховуючи викладене вище, відповідно до ст. ст. 60 - 62, 69 - 71 СК України; ст. ст. 4, 19, 23, 27, 141, 175 - 177 ЦПК України, він просив: 1. Поділити спільне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним чином. Визнати право власності за ОСОБА_1 на: - автомобіль Chevrolet Lacetti (укр. Шевроле Лацетті) , 2007 року випуску, об`єм двигуна 1799 см ? , реєстраційний номер НОМЕР_1 ; - холодильник SAMSUNG RS20NCSV, 2007 року придбання; - посудомийку ARISTON LL40EU, 2007 року придбання; - витяжка TURBO DH 1021Е/Н30-90А HC T1 (S/S) , 2008 року придбання; - духовка Electrolux EOB 65300X, 2009 року придбання; - кондиціонер LG G 09 LHK, 2011 року придбання; - диван "Кондор" , 2016 року придбання; - кошти на рахунку у Центральному відділенні AT "КБ "ПриватБанк" (м. Суми, вул. Горького, 5-А) в сумі 50000,00 грн. ; - кошти на рахунку у відділенні № 303/18 АБ "Укргазбанк" (м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 4) в сумі 50000,00 грн. . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 75 % вартості поділеного спільного майна в сумі 183127,50 грн. та 75 % спільних депозитних вкладів в сумі 75000,00 грн. , а усього 258127,50 грн. . 2. Стягнути з відповідача судові витрати. 3. Допитати як свідка - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (вхідний № 47488 від 06.11.2018 року) (а. с. 45 - 49) .

04.02.2019 року представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Шарикін Юрій Вікторович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми позовну заяву про поділ майна подружжя (в редакції зі збільшеними вимогами) , в якій він зазначив про те, що 1. Обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з відповідачем 21.08.1982 року. Останнім часом вона ніяких стосунків з відповідачем не підтримує. Спільне господарство подружжя не веде. Спільного бюджету подружжя не має. Шлюб на цей час не розірвано. В період шлюбу за рахунок спільних коштів в інтересах сім`ї позивачкою та відповідачем було придбано наступне рухоме майно: - автомобіль Chevrolet Lacetti (укр. Шевроле Лацетті) , 2006 року випуску, об`єм двигуна 1799 см ? , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який позивачка оцінює у 197000,00 грн. ; - автомобіль VOLKSWAGEN Passat 2.0 (укр. Вольксваген Пассат) , 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який позивачка оцінює у 90000,00 грн. ; - холодильник SAMSUNG RS20NCSV, який позивачка оцінює у 11000,00 грн. (знос 50 % ) ; - посудомийка ARISTON LL40EU, яку позивачка оцінює у 6200,00 грн. (знос 50 % ) ; - витяжка TURBO DH 1021Е/Н30-90А НС ТІ (S/S) , яку позивачка оцінює у 6000,00 грн. (знос 50 % ) ; - духовка Electrolux EOB 65300Х, яку позивачка оцінює у 9700,00 грн. (знос 50 % ) ; - кондиціонер LG G 09 LHK, який позивачка оцінює у 7800,00 грн. (знос 40 % ) ; - диван "Кондор" , який позивачка оцінює у 6470,00 грн. (знос 20 % ) , а загалом на суму 334170,00 грн. . Крім того, у період шлюбу відповідачем за згодою позивачки в інтересах сім`ї були укладені договори банківського вкладу, відповідно до яких їх спільні кошти були розміщені на депозитних рахунках: - у Центральному відділенні АТ "КБ "ПриватБанк" (м. Суми, вул. Горько го, 5-А) на суму 50000,00 грн. ; - у відділенні № 303/18 АБ "Укргазбанк" (м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 4) на суму 50000,00 грн. , а загалом на суму 100000,00 грн. . Таким чином, загальну вартість спільного рухомого майна, придбаного у шлюбі позивачкою та відповідачем, а також розмір спільних депозитних вкладів в банківських установах, позивачка визначає у розмірі 434170,00 грн. . На даний момент все рухоме майно, а також грошові кошти на депозитних рахунках в банківських установах знаходяться у володінні та користуванні відповідача. Відповідач позбавив позивачку можливості користуватись спільним майном і спільними коштами і користується ними в особистих цілях з травня 2018 року. 2. Докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Наявність у відповідача автомобілів Chevrolet Lacetti 1799, 2006 року випуску, та VOLKSWAGEN Passat 2.0, 1990 року випуску, підтверджується повідомленням Територіального сервісного центру № 5946 від 24.01.2019 року № 31/18/5946-Ш-2аз (копія надається) . Вартість автомобілів Chevrolet Lacetti та VOLKSWAGEN Passat 2.0 підтверджується довідками суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 від 22.10.2018 року № 1-22-10/18 та від 28.01.2019 року № 1-28-1/19 (копії додаються) . Наявність та вартість побутової техніки на момент придбання підтверджується товарними чеками (копії додаються) . Вартість побутової техніки на момент подання позову розраховувалась по формулі: В - Вп : Кс х Кн - Зн, де В - вартість на момент подання позову; Вп - вартість на момент придбання; Кс - курс грн. / $ на момент придбання; Кн - курс грн. / $ на момент подання позову; Зн - знос у відсотках. Курси грн. / $ взяті з офіційного сайту НБУ на дату придбання побутової техніки та на дату подання позову. Докази наявності грошових коштів на депозитних рахунках, відкритих на ім`я відповідача, витребувані ухвалою суду від 17.08.2018 року. Придбання вказаного рухомого майна в період шлюбу підтверджується товарними чеками. Находження цього майна у відповідача підтверджується фотографіями (додаток) . 3. Правове обґрунтування позову. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбний договір сторонами не укладався. Виходячи з положень ст. ст. 60, 69, 70 СК України, позивачка запропонувала відповідачу добровільно поділити спільно набуте майно. Від вказаної пропозиції він відмовився. Тобто згоди про поділ набутого майна сторони не досягли. Усім вказаним вище майном вже фактично володіє і користується відповідач. У позивачки немає інтересу до того спільного майна, яке знаходиться у володінні відповідача, крім грошових коштів на депозитних рахунках. Але повертати позивачці частину вартості предметів домашнього вжитку у будь-якому розмірі відповідач категорично відмовляється. Відповідач також відмовляється повертати позивачці і будь-яку частину грошових коштів, які розміщені на депозитних рахунках в банківських установах. Ситуація, що склалась, порушує права позивачки на спільне майно і спільні кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина і чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Він вважає, що інвалідність 2-ї групи позивачки є тією обставиною, яка має істотне значення і є підставою для відступлення судом від засади рівності часток подружжя при поділі спільного майна на користь позивачки. Поділ спільного майна і коштів у відношенні 75/25 на користь позивачки буде справедливим та законним, оскільки для позивачки пріоритетним є питання власного життя і здоров`я, а не домашніх речей. Тим більше, що відповідач створив позивачці такі нестерпні умови для проживання, що вона вимушена винаймати житло, залишивши майже всі спільні і свої особисті речі у покинутому будинку. А інвалідність значно обмежує можливість позивачки отримувати гідні доходи, які б забезпечували їй якісне життя. Будинок АДРЕСА_1 , у якому позивачка проживала останній час з відповідачем, належав їй, відповідачу та їхньому сину в рівних частках. Через нестерпні умови проживання, які створив відповідач позивачці, остання вимушена була подарувати свою частку в будинку (1/3) сину, а будинок залишити. Нестерпні умови проживання, створені відповідачем позивачці, моральний та фізичний тиск відповідача на позивачку може підтвердити свідок - ОСОБА_5 , а також сама позивачка, яка ініціює свій допит як свідка. 4. 3аходи досудового врегулювання спору не проводились. 5. Заходи забезпечення позову до подання позовної заяви здійснювались шляхом подання відповідної заяви одночасно з поданням позову. Заходи забезпечення доказів до подання позовної заяви не здійснювались. 6. Позивачка підтверджує, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. 7. Судовий збір. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" , оскільки є особою з інвалідністю 2-ї групи. 8. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. За підготовку позовної заяви у новій редакції позивачка понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. (вивчення матеріалів справи адвокатом, аналіз законодавства та судової практики, складення позовної заяви) . Також позивачка очікує понести витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в розмірі 5000,00 грн. (участь у судових засіданнях адвоката, складення та подання адвокатом заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань) . Документальне підтвердження судових витрат позивачки відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України буде подано до закінчення судових дебатів у справі або не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду. 9. Позов подається представником позивачки - адвокатом Шарикіним Ю. В. , який діє на підставі ордеру. Враховуючи викладене вище, відповідно до ст. ст. 60 - 62, 69 - 71 СК України, ст. ст. 4, 19, 23, 27, 141, 175 - 177 ЦПК України, він просив: 1. Поділити спільне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним чином. Визнати право власності за ОСОБА_1 на: - автомобіль Chevrolet Lacetti (укр. Шевроле Лацетті) , 2007 року випуску, об`єм двигуна 1799 см ? , реєстраційний номер НОМЕР_1 ; - автомобіль VOLKSWAGEN Passat 2.0 (укр. Вольксваген Пассат) , 1990 року випуску, об`єм двигуна 1984 см ? , номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; - холодильник SAMSUNG RS20NCSV, 2007 року придбання; - посудомийку ARISTON LL40EU, 2007 року придбання; - витяжка TURBO DH 1021Е/Н30-90А HC T1 (S/S) , 2008 року придбання; - духовка Electrolux EOB 65300X, 2009 року придбання; - кондиціонер LG G 09 LHK, 2011 року придбання; - диван "Кондор" , 2016 року придбання; - кошти на рахунку у Центральному відділенні AT "КБ "ПриватБанк" (м. Суми, вул. Горького, 5-А) в сумі 50000,00 грн. ; - кошти на рахунку у відділенні № 303/18 АБ "Укргазбанк" (м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 4) в сумі 50000,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 75 % вартості поділеного спільного майна в сумі 250627,50 грн. та 75 % спільних депозитних вкладів в сумі 75000,00 грн. , а усього 325627,50 грн. . 2. Стягнути з відповідача судові витрати. 3. Допитати як свідка - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (вхідний № 6978 від 04.02.2019 року) (а. с. 73 - 77) .

15.02.2019 року відповідач ОСОБА_1 надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, в якому він зазначив про те, що обставини, викладені в позовній заяві він визнає частково в зв`язку з наступним. Він не визнає обставину та заперечує проти того, що загальна вартість спільного рухомого майна, придбаного у шлюбі позивачкою та відповідачем, а також розмір спільних депозитних вкладів в банківських установах складає 344170 грн. , що все рухоме майно, грошові кошти на депозитних рахунках в банківських установах знаходяться у володінні та користуванні відповідача, а позивачка позбавлена можливості користуватися спільним майном і спільними коштами з травня 2018 року. Він не визнає позовні вимоги в зв`язку з наступним. Майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Фактично позивачка заявляє вимоги про припинення її права на частку у спільному майні та отримання грошової компенсації за майно. Такі вимоги не створюють механізм охорони прав співвласників, порушують його право та не можуть вважатися законними. За приписами ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надав допустимих доказів в обґрунтування свої позовних вимог. Вищезазначені обставини свідчать про необґрунтованість вимог позивача і є підставою для відмови в задоволені позовних вимог (вхідний № 950 від 15.02.2019 року) (а. с. 85) .

11.04.2019 року представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Шарикін Юрій Вікторович надав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми позовну заяву про поділ майна подружжя (з новим варіантом поділу з урахуванням відзиву на позов) , в якому він зазначив про те, що 1. Обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з відповідачем 21.08.1982 року. Останнім часом вона ніяких стосунків з відповідачем не підтримує. Спільне господарство подружжя не веде. Спільного бюджету подружжя не має. Шлюб на цей час не розірвано. В період шлюбу за рахунок спільних коштів в інтересах сім`ї позивачкою та відповідачем було придбано наступне рухоме майно: - автомобіль Chevrolet Lacetti (укр. Шевроле Лацетті) , 2006 року випуску, об`єм двигуна 1799 см ? , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який позивачка оцінює у 197000,00 грн. ; - автомобіль VOLKSWAGEN Passat 2.0 (укр. Вольксваген Пассат) , 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який позивачка оцінює у 90000,00 грн. ; - холодильник SAMSUNG RS20NCSV, який позивачка оцінює у 11000,00 грн. (знос 50 % ) ; - посудомийка ARISTON LL40EU, яку позивачка оцінює у 6200,00 грн. (знос 50 % ) ; - витяжка TURBO DH 1021Е/Н30-90А HC T1 (S/S) , яку позивачка оцінює у 6000,00 грн. (знос 50 % ) ; - духовка Electrolux ЕОВ 65300Х, яку позивачка оцінює у 9700,00 грн. (знос 50 % ) ; - кондиціонер LG G 09 LHK, який позивачка оцінює у 7800,00 грн. (знос 40 % ) ; - диван "Кондор" , який позивачка оцінює у 6470,00 грн. (знос 20 % ) , , а загалом на суму 334170,00 грн. . Крім того, у період шлюбу відповідачем за згодою позивачки в інтересах сім`ї були укладені договори банківського вкладу, відповідно до яких їх спільні кошти були розміщені на депозитних рахунках: - у Центральному відділенні АТ "КБ "ПриватБанк" (м. Суми, вул. Горького, 5-А) на суму 50000,00 грн. ; - у відділенні № 303/18 АБ "Укргазбанк" (м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 4) на суму 50000,00 грн. , а загалом на суму 100000,00 грн. . Таким чином, загальну вартість спільного рухомого майна, придбаного у шлюбі позивачкою та відповідачем, а також розмір спільних депозитних вкладів в банківських установах, позивачка визначає у розмірі 434170,00 грн. . На даний момент все рухоме майно, а також грошові кошти на депозитних рахунках в банківських установах знаходяться у володінні та користуванні відповідача. Відповідач позбавив позивачку можливості користуватись спільним майном і спільними коштами і користується ними в особистих цілях з травня 2018 року. 2. Докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Наявність у відповідача автомобілів Chevrolet Lacetti 1799, 2006 року випуску, та VOLKSWAGEN Passat 2.0, 1990 року випуску, підтверджується повідомленням Територіального сервісного центру № 5946 від 24.01.2019 року № 31/18/5946-Ш-2аз (копія надається) . Вартість автомобілів Chevrolet Lacetti та VOLKSWAGEN Passat 2.0 підтверджується довідками суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 від 22.10.2018 року № 1-22-10/18 та від 28.01.2019 року № 1-28-1/19 (копії додаються) . Наявність та вартість побутової техніки на момент придбання підтверджується товарними чеками (копії додаються) . Вартість побутової техніки на момент подання позову розраховувалась по формулі: В = Вп : Кс х Кн - Зн, де В - вартість на момент подання позову; Вп - вартість на момент придбання; Кс - курс грн. / $ на момент придбання; Кн - курс грн. / $ на момент подання позову; Зн - знос у відсотках. Курси грн. / $ взяті з офіційного сайту НБУ на дату придбання побутової техніки та на дату подання позову. Докази наявності грошових коштів на депозитних рахунках, відкритих на ім`я відповідача, витребувані ухвалою суду від 17.08.2018 року. Придбання вказаного рухомого майна в період шлюбу підтверджується товарними чеками. Находження цього майна у відповідача підтверджується фотографіями (додаток) . Нестерпні умови проживання, створені відповідачем позивачці, моральний та фізичний тиск відповідача на позивачку може підтвердити свідок - ОСОБА_5 , а також сама позивачка, яка просить допитати її як свідка. 3. Правове обґрунтування позову. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) . Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбний договір сторонами не укладався. Виходячи з положень ст. ст. 60, 69, 70 СК України, позивачка запропонувала відповідачу добровільно поділити спільно набуте майно. Від вказаної пропозиції він відмовився. Тобто згоди про поділ набутого майна сторони не досягли. Усім вказаним вище майном вже фактично володіє і користується відповідач. У позивачки немає інтересу до того спільного майна, яке знаходиться у володінні відповідача, крім грошових коштів на депозитних рахунках. Але повертати позивачці частину вартості предметів домашнього вжитку у будь-якому розмірі відповідач категорично відмовляється. Відповідач також відмовляється повертати позивачці і будь-яку частину грошових коштів, які розміщені на депозитних рахунках в банківських установах. Ситуація, що склалась, порушує права позивачки на спільне майно і спільні кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, якщо дружина і чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Він вважає, що інвалідність 2-ї групи позивачки є тією обставиною, яка має істотне значення і є підставою для відступлення судом від засади рівності часток подружжя при поділі спільного майна на користь позивачки. Поділ спільного майна і коштів у відношенні 75/25 на користь позивачки буде справедливим та законним, оскільки для позивачки пріоритетним є питання власного життя і здоров`я, а не домашніх речей. Тим більше, що відповідач створив позивачці такі нестерпні умови для проживання, що вона вимушена винаймати житло, залишивши майже всі спільні і свої особисті речі у покинутому будинку. А інвалідність значно обмежує можливість позивачки отримувати гідні доходи, які б забезпечували їй якісне життя. Будинок АДРЕСА_1 , у якому позивачка проживала останній час з відповідачем, належав їй, відповідачу та їхньому сину в рівних частках. Через нестерпні умови проживання, які створив відповідач позивачці, остання вимушена була подарувати свою частку в будинку (1/3) сину, а будинок залишити. Варіант поділу спільного майна, про який позивачка просить у позові, є на її думку, найбільш прийнятним та таким, що найбільше відповідатиме інтересам сторін, оскільки позивачка мешкає в орендованій квартирі, у якій вже є побутова техніка, подібна до тієї, яку позивачка просить залишити відповідачу. Позивачка просить залишити їй диван "Кондор" , оскільки лише цей диван, враховуючи інвалідність позивачки, дозволятиме їй комфортно відпочивати. Крім того, інвалідність позивачки не дозволяє їй керувати автомобілями, тому доречніше було б залишити їх відповідачу. 4. 3аходи досудового врегулювання спору не проводились. 5. 3аходи забезпечення позову до подання позовної заяви здійснювались шляхом подання відповідної заяви одночасно з поданням позову. Заходи забезпечення доказів до подання позовної заяви не здійснювались. 6. Позивачка підтверджує, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. 7. Судовий збір. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" , оскільки є особою з інвалідністю 2-ї групи. 8. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла й які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. За підготовку позовної заяви у новій редакції позивачка понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. (вивчення матеріалів справи адвокатом, аналіз законодавства та судової практики, складення позовної заяви) . Також позивачка очікує понести витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в розмірі 5000,00 грн. (участь у судових засіданнях адвоката, складення та подання адвокатом заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань) . Документальне підтвердження судових витрат позивачки відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України буде подано до закінчення судових дебатів у справі або не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду. 9. Позов подається представником позивачки - адвокатом Шарикіним Ю. В. , який діє на підставі ордеру. Враховуючи викладене вище, відповідно до ст. ст. 60 - 62, 69 - 71 СК України, ст. ст. 4, 19, 23, 27, 141, 175 - 177 ЦПК України, він просив: 1. Поділити спільне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнавши частку ОСОБА_2 в праві спільної власності подружжя в розмірі 3/4, наступним чином. Визнати за ОСОБА_1 право власності на: - автомобіль Chevrolet Lacetti (укр. Шевроле Лацетті) , 2007 року випуску, об`єм двигуна 1799 см ? , реєстраційний номер НОМЕР_1 ; - автомобіль VOLKSWAGEN Passat 2.0 (укр. Вольксваген Пассат) , 1990 року випуску, об`єм двигуна 1984 см ? , номер кузова НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ; - холодильник SAMSUNG RS20NCSV, 2007 року придбання; - посудомийку ARISTON LL40EU, 2007 року придбання; - витяжка TURBO DH 1021Е/Н30-90А HC T1 (S/S) , 2008 року придбання; - духовка Electrolux EOB 65300X, 2009 року придбання; - кондиціонер LG G 09 LHK, 2011 року придбання; - кошти на рахунку у Центральному відділенні AT "КБ "ПриватБанк" (м. Суми, вул. Горького, 5-А) в сумі 50000,00 грн. ; - кошти на рахунку у відділенні № 303/18 АБ "Укргазбанк" (м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 4) в сумі 50000,00 грн. Визнати за ОСОБА_2 право власності на диван "Кондор" , 2016 року придбання. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю у вартості поділеного спільного майна в сумі 245775,00 грн. та 3/4 частини спільних депозитних вкладів в сумі 75000,00 грн. , а усього 320775,00 грн. . 2. Допитати як свідка ОСОБА_2 . 3. Викликати і допитати свідка ОСОБА_5 . 4. Стягнути з відповідача судові витрати (вхідний № 21239 від 11.04.2019 року) (а. с. 90 - 94) .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Шарикін Юрій Вікторович надали пояснення, аналогічні викладеним в позовних заявах. Вони просили позов задовольнити повністю з урахуванням позовних вимог, викладених в позовній заяві про поділ майна подружжя (з новим варіантом поділу з урахуванням відзиву на позов) .

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення позову, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позвну заяву

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_2 , її представника адвоката Шарикіна Юрія Вікторовича, пояснення відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Сенченка Андрія Володимировича, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Загальний принцип у цьому випадку полягає у присуджені грошової компенсації за частку у спільній власності. Присудження компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При цьому не суперечитиме закону передання у натурі усього майна лише одному з подружжя з присудженням другому з подружжя грошової компенсації вартості його частки. Варто зауважити, що ч. 4 даної статті встановлює, що присудження компенсації одному з подружжя допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у спільній власності допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України) . Слід наголосити, що ЦК України таких випадків у відношенні права спільної сумісної власності не передбачає. Більше того, в абз. 2 ч. ст. 364 ЦК України, яка застосовується до відносин виділу частки із спільної сумісної власності згідно ч. 3 ст. 370 ЦК України, а за аналогією може бути застосована і до відносин поділу, підкреслюється, що компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Аналогічну позицію висловив і Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 25 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року. Щоправда, в абз. 2 цього пункту уточнюється, що за відсутності згоди другого з подружжя присудження грошової компенсації все ж може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Однією з підстав задоволення позову співвласника про припинення права на частку у іншого співвласника за ч. 1 ст. 365 ЦК України є неподільність речі. Тому у разі недосягнення згоди між подружжям з приводу поділу речей, які є неподільними за своєю природою (ч. 2 ст. 71 СК України, ч. 2 ст. 183 ЦК України) , суд не позбавлений можливості присудити одного з подружжя річ у натурі, а другому - грошову компенсацію, пославшись за аналогією закону на ст. 365 ЦК України. Водночас певні перешкоди до її застосування існують, адже із змісту ч. 1 даної норми не зрозуміло, чи мають бути в наявності усі чотири підстави або достатньо будь-якої з них для того, щоб задовольнити позов одного співвласника про припинення права на частку іншого співвласника. Задоволення позову щодо поділу майна подружжя з присудженням другому з подружжя грошової компенсації можливе лише за умови попереднього внесення позивачем відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При цьому, якщо поділ стосується неподільної речі, а жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (абз. 3 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року) .

Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу) , співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своє частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб`єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Проте якщо після виділу суб`єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками та, як правило, з видозміненим складом майна, яке перебуває у спільній частковій власності. На практиці відносини за участю двох співвласників, один з яких бажає отримати свою частку у натурі, в багатьох випадках оформляються укладенням договору про виділ частки із спільного майна, а не про поділ майна, що є у спільній частковій власності. Вважається за доцільне використовувати в таких ситуаціях саме договірну конструкцію поділу з наступних міркувань. Центральний зміст договору про виділ є вказівка на майно, яке є об`єктом виділу. Відтак, залишається без уваги і не є предметом цього договору майно, яке внаслідок виділу першого співвласника залишається у власності другого колишнього співвласника, що зумовлює для останнього подальші ускладнення при здійсненні речових прав. Договір поділу, навпаки, має своєю основною метою чітко визначити у натурі те майно, яке стане особистою власністю кожного з колишніх співвласників. Укладення договору поділу, а не виділу, є доцільним і в тих випадках, коли учасник, що виділяється, не отримує у натурі майна взагалі, а замість цього одержує грошову або іншу матеріальну компенсацію. В такому разі виділ хоча і не впливає жодним чином на склад майна, яке продовжує перебувати у власності особи - другого колишнього співвласника, проте це майно вже не є об`єктом права спільної часткової власності, а стає індивідуальною власністю. Таким чином, саме договір поділу є найбільш оптимальною конструкцією припинення права спільної часткової власності щодо двох учасників на основі їхньої згоди, адже виступає правовстановлювальним документом, що посвідчує факт закріплення конкретного майна на праві власності за кожним з колишніх співвласників, а не тільки за одним з них, як це відбувається при виділі частки. Якщо майно не може бути виділено в натурі або за домовленістю співвласників, які бажають зберегти усе майно у спільній власності, співвласник, який виділяється, має право вимоги щодо сплати йому компенсації у грошовому або іншому матеріальному виразі. При цьому в абз. 2 ч. 2 ст. 364 ЦК України підкреслено, що компенсація може бути надана співвласнику лише за його згодою. Суд не має права за своїм рішенням примусово призначити співвласнику компенсацію. Слід визнати такими, що не відповідають ЦК України, положення абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" , що дозволяють суду у виключних випадках зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити компенсацію учасникові, який виділяється, і без його згоди. Якщо змістом договору є виділення майна у натурі та сплата грошової (матеріальної) компенсації або лише сплата компенсації колишньому співвласнику, на практиці виникає питання, яким чином оформляти даний договір - як договір виділу, договір купівлі-продажу або змішаний договір, що поєднує елементи цих двох договорів. Навіть у випадку, коли в межах своєї частки в натурі учасник не отримує нічого, а натомість одержує лише компенсацію, ці правовідносини цілком вкладаються в нормативну конструкцію договору виділу, адже учасник ніколи і не мав права на конкретне майно, яке відповідає його частці, а мав лише абстрактну частку у праві спільної часткової власності. Така частка може трансформуватись як у виділення йому конкретного майна, так і виявитись у вигляді грошової компенсації, якщо виділ в натурі є неможливим.

Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Якщо ст. 364 ЦК України регулює випадки, коли припинення спільної часткової власності учасника здійснюється за його ініціативою, то дана стаття, навпаки, визначає підстави і порядок заявлення вимог іншими співвласниками про припинення права на частку одного з них. Позивачами мають виступати усі інші співвласники. Термін "співвласники" формально означає неможливість звернення з вимогою про припинення права на частку за ст. 365 ЦК України однієї особи, якщо співвласників лише двоє. В таких випадках заінтересований у припиненні права спільної часткової власності співвласник має вимагати від другого укладення договору виділу своєї частки (ст. 364 ЦК України) або поділу спільного майна (ст. 367 ЦК України) . Саме другий варіант є таким, якому слід віддати перевагу. Водночас у судовій практиці існують численні випадки, коли позов про припинення права на частку у спільному майні, яке належить двом суб`єктам, заявляється одним співвласником до іншого. Останнім часом в судах розглядаються також позови, пред`явлені одним із співвласників до двох або кількох інших. Позивачами, як випливає з тексту даної статті, можуть бути "інші співвласники" , тобто будь-які учасники цивільних правовідносин, які є суб`єктами права спільної часткової власності (ч. 2 ст. 356 ЦК України) . Відповідачем, право на частку у спільному майні якого може бути припинене за позовом інших співвласників, згідно ст. 365 ЦК України виступає не будь-який співвласник, а особа, до яких згідно ч. 1 ст. 2 ЦК України належать фізичні та юридичні особи (в гл. 26 ЦК України для позначення суб`єкта, який має право власності на один і той же об`єкт спільно з іншими суб`єктами, переважно використовується термін "співвласник" ) . Проте можливість подання позову до співвласника - юридичної особи, попри існування таких випадків у судовій практиці, може бути поставлена якнайменше під сумнів, адже однією з обов`язкових умов прийняття судом відповідного рішення закон називає "незавдання припиненням права на частку істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї") , що, зрозуміло, аж ніяк не може стосуватися юридичної особи. Очевидно, мають бути виключені з переліку потенційних відповідачів також держава і територіальні громади, хоча відповідні позови і судові рішення на практиці зустрічаються. Це не лише випливає з наведених норм, проте також є економічно доцільним, адже в протилежному випадку створювало б правовий механізм для перерозподілення майна з державної та комунальної власності на користь приватної. Складним є розуміння права суб`єкта вимагати припинення права на частку у спільному майні через призму положень про захист цивільних прав та інтересів. На перший погляд, може скластися враження, що даний позов підпадає під регулювання п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, адже співвласник-позивач вимагає припинення правовідносин спільної часткової власності з іншими співвласниками. Однак дане твердження може бути спростоване тим фактом, що право особи на захист виникає тоді, коли воно порушується, не визнається або оспорюється (ч. 1 ст. 15 ЦК України) , чого в даному випадку не спостерігається. Право на позов за ст. 365 ЦК України, не будучи підкріпленим необхідними для захисту права умовами, за правовою природою нагадує захист охоронюваного законом інтересу. У зв`язку з викладеним суди у рішеннях про задоволення позовів за ст. 365 ЦК України, як правило, вказують не тільки про припинення права на частку відповідача (відповідачів) , але й про визнання права власності на цю частку за співвласником-позивачем. З огляду на відсутність факту порушення, невизнання або оспорення права позивача на частку у спільній частковій власності таку практику слід визнати невдалою. Водночас не можна не відзначити, що закон не передбачає механізму переходу права на частку співвласника-відповідача до співвласника-позивача у випадку задоволення його позову. Ч. 1 ст. 365 ЦК України визначає підстави, лише за наявності яких суд може задовольнити позов співвласників про припинення права на частку одного з них. При цьому для задоволення позову суд має встановити наявність усіх чотирьох підстав. Відсутність бодай однієї з них свідчить про неможливість задоволення позову співвласників. На практиці існують певні ускладнення з тлумаченням поняття "незначної частки" . Останнє є оціночним і має встановлюватись, виходячи з конкретних обставин даної справи. Слід підкреслити, що законодавець як умову припинення права на частку встановив саме незначний розмір "частки" у праві, а не частини спільного майна, яка на цю частку припадає. Такий критерій не завжди дозволяє судам правильно визначити незначний розмір частки у праві спільної часткової власності. Але оскільки закон свідчить про незначний розмір самої частки, а не майна, яке на цю частку припадає, саме з ідеального виразу частки суд має робити висновок про її незначний характер. Досить складним для розуміння є посилання в п. 1 ч. 1 даної статті на таку ознаку частки, як "неможливість бути виділеною в натурі" , в аспекті його співвідношення з нормою п. 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України. Справа в тому, що п. 2 цієї частини передбачає таку ознаку, як неподільність речі. Однак неможливість виділення в натурі охоплює як неподільність речі, коли частка не може бути виділена в натурі внаслідок природних або штучних характеристик речі як єдиного об`єкта (ст. 183 ЦК України) , так і заборону виділу згідно із законом (ч. 2 ст. 364 ЦК України) . Іншими словами, неможливість виділення речі в натурі вже включає в себе неподільність речі і є ширшим поняттям, тому необхідність для суду встановлювати ознаку, зазначену в п. 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України, автоматично відпадає. Наявність в матеріалах справи третьої та четвертої ознак суди перевіряють досить рідко, що є підставою для наступного скасування прийнятих рішень. Водночас ці ознаки, так само, як і перші дві, є необхідними для встановлення підстав для задоволення позову співвласників. Неможливість спільного володіння та користування майном переважно обґрунтовується недоброзичливими стосунками між співвласниками, що перешкоджають один одному у повному здійсненні прав володіння та користування. П. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України насамперед спеціально запроваджений для збереження житлових прав співвласника. Тому позов про припинення права на частку у спільному майні (житлі) не може бути задоволений, якщо внаслідок припинення права спільної часткової власності колишній співвласник та члени його сім`ї будуть позбавлені житла. Крім того, співвласник-відповідач має право посилатися на істотне порушення його інтересів (словосполучення "завдання істотної шкоди інтересам" вживається явно невдало, адже завдання шкоди - протиправне діяння, що є підставою для виникнення недоговірних зобов`язань) і в будь-яких інших випадках на свій розсуд, наприклад, коли позбавлення його частки у праві спільної часткової власності призведе до істотних матеріальних втрат через постійне подорожчання майна, що є об`єктом права спільної часткової власності. Ч. 2 даної статті встановлює обов`язок попереднього внесення співвласниками-позивачами вартості частки на депозитний рахунок суду. ЦК України не уточнює, коли саме має бути внесена грошова сума, проте в будь-якому випадку це має відбутися до прийняття рішення судом. Разом з тим у позивачів немає обов`язку вносити суму на депозит суду одночасно з поданням позову, як це визначено, наприклад, щодо осіб, чиї переважні права на купівлю частки порушені згідно абз. 1 ч. 4 ст. 362 ЦК України. Дане твердження обумовлене тим, що на відміну від врегульованого зазначеною нормою позову співвласника про переведення на нього прав та обов`язків покупця за вже укладеним договором купівлі-продажу частки, ціна якого є чітко визначеною, вартість частки, про припинення якої йдеться в ст. 365 ЦК України, на момент подання позову є невідомою, вона встановлюється в ході розгляду справи, як правило, шляхом залучення експертного висновку. Ст. 365 ЦК України, що регулює припинення права на частку за вимогою інших співвласників, є новелою у вітчизняному законодавстві. Раніше чинний ЦК України такого права співвласникам не надавав. Відповідно, при вирішенні таких справ по суті суди позбавлені права посилатися як на законодавство, що було прийнято до нового ЦК України, так і на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що ґрунтуються та такому законодавстві.

Із змісту п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року вбачається, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, ч. 2 якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу) , співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Із положень ст. 71 СК України випливає, що якщо поділ майна здійснюється судом, то при виборі способу поділу майна подружжя враховуються інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач не погоджується із запропонованим варіантом поділу майна - стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації та набуття у такий спосіб ним права власності на все спірне майно.

В матеріалах справи відсутні відомості про попереднє внесення відповідачем відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на спірне майно, суд дійшов висновку про те, що запропонований позивачкою спосіб поділу майна подружжя взагалі не є таким. Покладення на відповідача обов`язку щодо сплати грошової компенсації за спірне майно призведе до порушення законних прав відповідача, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 71 СК України.

Згідно правовому висновку Верховного Суду України щодо присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, висловленому Верховним Судом України в постанові від 13.01.2016 року у справі № 6-2925цс15 (№ 2-4325/11) , положення ст. 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів по справі. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар (http://reyestr.court.gov.ua/Review/55159942) .

Згідно правовій позиції у справі № 6-2784цс15 (№ 2-303/10, № 1327/1400/12) , висловленій Верховним Судом України в постанові від 24.02.2016 року, при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України) . У разі недосягнення такої згоди між подружжям може застосовуватися ст. 365 ЦК України за наявності для цього відповідних підстав і суд може присудити одному з подружжя річ у натурі, а іншому - грошову компенсацію з підстав, передбачених цією статтею. За ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (http://reyestr.court.gov.ua/Review/56128579) .

Згідно правовій позиції у справі № 6-2811цс15 (№ 576/1880/14-ц) , висловленій Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року, відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України) . Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, ч. 2 якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу) , співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (http://reyestr.court.gov.ua/Review/56939775) .

Згідно правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18.01.2017 року у справі № 6-2565цс16 (№ 405/343/15-ц) , вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/65537651) .

Згідно правовому висновку у справі № 6-2670цс16 (№ 199/7266/14-ц) , висловленому Верховним Судом України в постанові від 07.06.2017 року, за змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Згідно із ч. 5 цієї статті присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/67351942) .

Згідно правовій позиції у справі № 6-2405цс16 (№ 212/3089/15-ц) , висловленій Верховним Судом України в постанові від 05.07.2017 року, відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України) . Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України) . За положенням ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу) , співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. За змістом ст. 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права. Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно. За положеннями ст ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) , спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо. Разом з тим положення ст. 365 ЦК України регулюють випадки припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою позивача - співвласника майна, який домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів у справі, та визначають умови такого виділу. Виплата компенсації у цьому випадку допускається за наявності умов, визначених п. п. 1 - 4 ч. 1 зазначеної статті, та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Отже, із системного аналізу зазначених норм матеріального права можна дійти висновку, що положення ст. 364 ЦК України у поєднанні із ч. 4 ст. 71 СК України застосовуються до правовідносин щодо вимоги співвласника частки у майні, що знаходиться у спільній частковій власності, про отримання компенсації вартості своєї частки, у зв`язку з неможливістю виділення її в натурі. Разом з тим норми ст. 365 ЦК України у поєднанні з ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України застосовуються до правовідносин щодо вимоги одного зі співвласників, у тому числі одного з подружжя, про припинення частки іншого співвласника у спільному майні шляхом виплати йому компенсації вартості такої частки (http://reyestr.court.gov.ua/Review/67775142) .

Перший протокол ратифікований Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР і з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, ст. 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 року, "Щокін проти України" від 14.10.2010 року, "Сєрков проти України" від 07.07.2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009 року, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 року) напрацьовано три критерії (принципи) , які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний" , "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного" , "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду" . Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) , пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар" . Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04) , "Кривенький проти України" від 16.02.2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07) ) .

Таким чином, оскільки грошова компенсація може бути надана співвласнику лише за його згодою і суд не має права за своїм рішенням примусово призначити співвласнику грошову компенсацію, оскільки жодна із сторін не внесла грошові кошти на депозит суду в рахунок підтвердження згоди на припинення права власності у спільному майні, оскільки запропонований позивачкою спосіб поділу майна подружжя взагалі не є таким, тобто не є поділом спільного сумісного майна подружжя, а є примусовим стягненням грошової компенсації, оскільки покладення на відповідача обов`язку щодо сплати грошової компенсації за спірне майно призведе до порушення його законних прав, оскільки виплата позивачці відповідачем грошової компенсації за спірне майно становитиме для нього надмірний тягар, відтак суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається Сумському апеляційному суду через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Головуючий: І.Г. Бичков