Справа № 361/3907/18
Провадження № 2/361/489/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Бас Я.В., Сулоєвої А.А.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правничу допомогу, стягнення компенсації, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року до суду подана позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5200 грн.; компенсації за період з березня по квітень 2018 року у розмірі 26 538 грн.; стягнення моральної шкоди в розмірі 13000 грн.; стягнення судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. та суми комісії за сплату судового збору у розмір 14,38 грн. разом на суму 719 грн. 18 коп.

Позивач свій позов обґрунтовує тим, що позивач у лютому 2018 року отримав постанову державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального Управління юстиції у місті Києві Ясінської К.М. від 01 лютого 2018 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу Оболонського суду м.Києва за № 756/16069/17 року від 11 січня 2018 року.

Вказаним виконавчим документом вирішено стягувати з позивача щомісячно на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що подавши заяву про видачу судового наказу до суду ОСОБА_2 не повідомила суд, що існує раніше видане рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4

Ухвалою суду у справі № 756/16069/17 від 27 квітня 2018 року в порядку ст. 432 ЦПК України заяву ОСОБА_1 задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ Оболонського районного суду м.Києва від 11 січня 2018 року.

Позивач зазначає, що у зв'язку з розглядом справи він поніс витрати, зокрема на професійну правничу допомогу, питання щодо розподілу яких не було вирішено при ухваленні рішення у справі, а також у зв'язку з тим, що з необхідністю захисту порушених прав позивач втратив постійну роботу.

Позивач вважає, що даний спір виник внаслідок неправомірних дій стягувача - ОСОБА_2, яка при зверненні до суду 29 листопада 2017 року із заявою про видачу судового наказу в порядку передбаченому ст. 161 ЦПК України, не повідомила суду, що вже існує рішення суду від 26 квітня 2012 року з аналогічного питання. Внаслідок таких дій стягувача, у зв'язку із подвійним стягнення за двома виконавчими провадженнями, позивач був змушений звернутися за правовою допомогою та поніс невиправдані витрати на правові консультації та необхідність звернутися до суду, яких можна було уникнути, якби не необґрунтовані дії стягувача, що містять ознаки зловживання процесуальними правами, адже не були направлені на необхідність дійсного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Позивач зазначає, що на підставі договору з адвокатом про надання правової допомоги від 02 березня 2018 року, вартість правничої допомоги, наданої заявнику у зв'язку з розглядом справи про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню склала 5200 грн. (згідно розрахунку наданих послуг і їх вартості).

Завдані збитки в розмірі 26538 грн. позивач обґрунтовує тим, що він наказом ТОВ "Алкалоід Київ" від 27 лютого 2108 року був звільнений з посади фахівця-аналітика з дослідження товарного ринку. Фактично, до моменту винесення ухвали Оболонським районним судом м. Києва по його заяві про визнання судового наказу у справі № 2н/756/5/18 від 27 квітня 2018 року був позбавлений можливості пошуку постійної роботи, у зв'язку з необхідністю захисту своїх порушених прав.

Оскільки дані обставини виникли внаслідок зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, та на підставі п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, вважає, що компенсації також підлягають періоди за березень 2018 року в розмірі 13388 грн. та за квітень 2018 року - 13150 грн. згідно даних Головного територіального управління статистики у м.Києві про середню заробітну плату штатних працівників в 2018 році. Внаслідок зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, погіршився стан здоров'я позивача і протягом тривалого періоду - більше 2 - х місяців, він був змушений приймати препарати, що мають седативну дію, тому на підставі ст. 23 ЦК України позивач просить призначити компенсацію моральної шкоди у розмірі 13000 грн., що становить 50% від компенсації за період, необхідний для захисту своїх порушених прав.

19 вересня 2018 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 12 листопада 2018 року.

29 жовтня 2018 року до суду поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючи на рішення Облонського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина в розмірі 1500 грн. щомісячно. Але ОСОБА_1 неодноразово без поважних причин ухилявся від виконання рішення суду, що підтверджується зверненнями відповідача до державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києв у вересні 2013 року та народного депутата України Одарченка Ю.В. у листопаді 2013 року, також даний факт підтверджується відповіддю Головного управління юстиції у м.Києві управління державної виконавчої служби від 16 січня 2014 року про нарахування заборгованості по сплаті аліментів та стягнення на заробітну плату боржника.

14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звертався до Облонського районного суду м.Києва з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини справа № 756/14491/13ц (2/756/500/14). Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

11 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

20 лютого 2017 року заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у справі за № 361/6425/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Зменшено розмір аліментів що стягуються до 750 грн. ОСОБА_2 оскаржила вказане рішення суду. Постановою Апеляційного суду Київської області, колегія суддів врахувала наявність у позивача малолітньої доньки, і прийняла рішення встановити розмір аліментів до 1000 грн.

Відповідач зазначає, що вона була змушена 28 серпня 2018 року звернутись до Оболонського районного суду м.Києва про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. 22 жовтня 2018 року рішенням Оболонського районного суду м.Києва збільшено розмір аліментів та змінено спосіб їх стягнення на ј частині із заробітку (доходу), але не менше Ѕ прожиткового мінімуму. Рішення не вступило в законну силу.

Відповідач у відзиві зазначає, що витрати на правову допомогу, які просить стягнути позивач стосується зовсім іншого позовного провадження, а тому повинні були розглянуті та пред'явлені у ньому.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення компенсації за період березень 2018 р.- квітень 2018 рік та компенсації моральної шкоди, звертає увагу на те, що позивач пред'явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсацію за заподіяну моральну шкоду та відшкодування збитків не надав жодних належним та допустимих доказів в обґрунтування їх наявності та розміру.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити. Надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач заперечувала проти задоволення позову, вважає його не обґрунтованим та не підтверджений доказами. Надала заперечення аналогічні змісту відзиву на позов.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Відповідно ч. 1, 2 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч. 1, 2, 3, ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 29 листопада 2017 року ОСОБА_2 подана заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів в розмірі ј частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, оскільки ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства(материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

11 січня 2018 року за наслідками розгляду вказаної заяви виданий судовий наказ №756/16069/17, провадження № 2-н/756/5/18.(а.с.7)

19 лютого 2018 року ОСОБА_1 подав заяву про видачу копії судового наказу Облонського районного суду м.Києва від 24 січня 2018 року у цивільній справі № 756/16069/17. (а.с.54).

21 лютого 2018 року подана заява про скасування судового наказу. (а.с. 50-51)

21 лютого 2018 року одночасно подана заява про зупинення виконання судового наказу № 756/16069/17 від 11 січня 2018 року. (а.с. 52)

12 березня 2018 року ухвалою судді Оболонського районного суду м.Києва призначено справу до розгляду. Зупинено виконання за виконавчим документом судовим наказом Оболонського районного суду м.Києва № 2-н/756/5/18 (756/16069/17) від 11 січня 2018 року до розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

27 квітня 2018 року ухвалою Оболонського районного суду м.Києва заяву про визнання таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Оболонського районного суду м.Києва № 2-н/756/5/18(756/16069/17/ від 11 січня 2018 року про стягнення щомісячного з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 320 грн. судового збору. (а.с 8)

02 березня 2018 року між ОСОБА_1 та адвокатом Мордасовою В.О. укладений договір про надання правової допомоги б/н. (а.с. 9-10)

В п. 4.3. договору зазначається, що розмір та порядок сплати гонорару та витрат визначених сторонами в додатковому договорі.

24 травня 2018 року складений розрахунок до Договору про надання правової допомоги від 02 березня 2018 року. В якому всі дії щодо надання відповідної правової допомоги датовані 02.03.2018 року, 04.03.2018 року,05.03.2018, 06.03.2018 року - 02 квітня 2018 року, 27.04.2018 року із зазначенням витраченого часу та вартості проведених робіт. (а.с. 11)

Згідно додаткового договору № 1 від 05 березня 2018 року до Договору про правову допомогу від 02 березня 2018 року у розділі 1 визначений порядок розрахунку суми гонорару, розмір гонорару за одну годину, що дорівнює 500 грн. та порядок сплати гонорару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок адвоката.

Згідно квитанції про поповнення картки по номеру, призначення платежу ОСОБА_1 юридична допомога адвоката Мордасова В.О., 25 травня 2018 року здійснено переказ коштів в розмірі 5210 грн. (а.с. 12).

Ні в договорі про надання правової допомоги, ні в поданому розрахунку не міститься посилання на розрахункові (безготівкові) рахунки, поточні, карткові рахунки адвоката за якими слід здійснити платіж.

В поданих до суду копіях документів, процесуальні дії за які нараховані витрати на правову допомогу із зазначенням дня їх вчинення не збігаються із датами наведеними у розрахунку від 24 травня 2018 року, зокрема не співпадає дата складання заяви по суті справи - 04 березня 2018 року, хоча заява була подана та зареєстрована згідно штампу вхідної кореспонденції Оболонським районним судом м.Києва 21 лютого 2018 року вх.9920 (а.с.50), також і подача клопотання про зупинення виконання за виконавчим документом до винесення рішення за результатами розгляду заяви, подано 21 лютого 2018 року вх. 9938 (а.с. 52), а в розрахунку міститься дата 05 березня 2018 року.

Відповідно ч.1, 2, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно ч.1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що позивач ОСОБА_1 повинен був подати разом з першою заявою по суті спору до суду, а саме при подачі заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи.

На підставі встановлених обставин та зібраних доказів, а також вищенаведених норм, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Відповідно ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування . Збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Щодо стягнення з відповідача компенсації на користь ОСОБА_2 завданих збитків (не отриманого доходу) за березень - квітень 2018 року в розмірі 26538 грн. 00 коп., встановлено, що наказом № 9 від 27 лютого 2018 року ОСОБА_1 було звільнено з відділу маркетингу, з посади фахівця - аналітика з дослідження товарного ринку, за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі заяви. З наказом ОСОБА_1 ознайомлено 27 лютого 2018 року. (а.с. 13). Як вбачається зі змісту вказаного наказу ОСОБА_1 був звільнений з місця роботи за власним бажанням, подавши про це заяву.

Інших належних доказів, які б містили інформацію щодо обставин на які посилається позивач, а саме що звільнення з роботи було необхідністю захисту порушених прав позивачем та пошуком роботи протягом двох місяців судом не здобуто, а позивачем не подано. Таким чином в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

В обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 13 000 грн., позивач зазначив, що у зв'язку із зловживанням стороною процесуальними правами, погіршився стан його здоров'я, протягом більше ніж двох місяців він був змушений приймати препарати седативної дії, його сім'я також відчувала негативні наслідки змін у житті: втрату роботи, знервований, напружений стан позивача. Розмір завданої шкоди позивач визначив в розмірі 13000 грн., який обрахував у розмірі 50 % від компенсації за період, необхідний для захисту своїх порушених прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункту 5 Постанови визначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для застосування такого виду відповідальності, який передбачений вищезазначеними нормами є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно ч. 2, 3, 4 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. У випадку невиконання учасником справи його обов'язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Відповідно ч. 1, 2, 3 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов'язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев'ятою статті 203 цього Кодексу. У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов'язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У випадку невиконання процесуальних обов'язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

Під час розгляду справи судом, не встановлено, а позивачем не подані відповідні докази того, що відповідач притягалась до відповідальності за зловживання своїми процесуальними правами чи постановлялися ухвали про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках передбачених ст. 148 ЦПК України в межах провадження про видачу судового наказу по справі № 2-н/756/5/18 та розгляду заяви про визнання таким, що не підлягає виконанню судовий наказ Оболоньского районного суду м.Києва по справі № 2-н/756/5/18 від 11 січня 2018 року.

Крім того, відсутні докази, що у позивача погіршився стан його здоров'я, внаслідок чого він змушений був приймати ліки для відновлення свого здоров'я.Таким чином суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмір 13000 грн.

Відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду згідно квитанції про сплату № 59150 від 21 червня 2018 року сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.14), та № 17212 від 01 серпня 2018 року в розмірі 704 грн. 80 коп.(а.с. 22).

Враховуючи, що за всіма позовними вимогами позивачу відмовлено в задоволенні, судовий збір стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 не підлягає.

Керуючись ст.ст. 22, 23 ЦК України, ст. ст. 44, 76 - 81, 83, 133, 137, 265, 268 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правничу допомогу, стягнення компенсації та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.