Справа № 299/2940/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ЮРОЧКО А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 299/2940/17 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Виноградівського районного суду від 26 жовтня 2017 року, головуючий суддя Надопта А.А., -

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29.09.2017 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мотивуючи наступним. Батькам позивачів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 належав на праві власності (по 1/2 частині кожному) житловий будинок АДРЕСА_1 , що був придбаний ними на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.1954.

Батько позивачів ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачі поховали батьків і вступили в управління спадковим майном забравши рухоме майно (картини, ікони, деякі меблі тощо) собі.

Заповіту батьки не залишили, у видачі свідоцтва про право на спадщину Виноградівська державна нотаріальна контора відмовила через відсутність правовстановлюючих документів на будинок попри те, що будинок був зареєстрований за батьками на підставі договору купівлі-продажу. Відмову нотаріуса позивачі отримали 18.03.2017.

Відповідачі є дітьми брата позивачів ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на майно не претендують, із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Посилаючись на ці обставини, ґрунтуючись на положеннях ст.ст. 1268, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.), виходячи з того, що право власності спадкоємців на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку в разі втрати документа, який засвідчує право власності, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили визнати за ними право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 по 1/2 частці за кожним із позивачів.

Рішенням Виноградівського районного суду від 26.10.2017 позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності кожної по 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості, доведеності та достатності підстав для визнання за позивачами права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, проти чого відповідачі не заперечували.

Відповідач ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дидинська Б.М., оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до таких.

Суд не з`ясував дійсні обставини справи, зокрема, коло спадкоємців за ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , обставини спадкування, не досліджував спадкові справи. Тим часом, батько відповідачів ОСОБА_9 прийняв спадщину за своїм батьком ОСОБА_7 і разом із сім`єю проживав у спадковому будинку до дня своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Позивачі не надали доказів про прийняття спадщини в установлений законом строк, а у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено як за відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, так і за відсутністю доказів про прийняття спадщини.

Висновок про те, що апелянт не заперечує проти задоволення позовних вимог, зроблений судом на підставі начебто його заяви від 02.10.2017, яка була подана до суду 25.10.2017. Однак, така заява відповідачем не подавалася, оскільки 16.09.2017 він виїхав з України за кордон і не повертався до кінця 2017 року, що підтверджується документально.

Судом неправильно застосовані норми матеріального права при вирішенні спору, оскільки рішення ухвалено відповідно до положень ЦК України (2003 р.), тоді як застосуванню підлягали норми ЦК Української РСР (1963 р.), які були чинними на час відкриття спадщини.

Сторона просить рішення суду скасувати, у позові - відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Дидинської Б.М., яка апеляцію підтримала, позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які скаргу не визнали, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Відповідно до чинної на час звернення позивачів до суду та вирішення справи судом першої інстанції редакції ЦПК України, а також за приписами ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав; особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; особа зобов`язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 3 ч. 1, ст.ст. 10, 11, ст. 15 ч. 1, ст.ст. 57-60, ст. 179 ч. 1 ЦПК України, ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України). Аналогічно відповідні питання врегульовані нормами ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 (ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, ст. 19 ч. 1, ст.ст. 76-81). За загальним правилом, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ст. 61 ч. 1 і ст. 82 ч. 1 відповідних редакцій ЦПК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 213-215 і ст.ст. 89, 263-265 відповідних редакцій ЦПК України).

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами спадкового права в редакції, чинній на час їх виникнення.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уклали шлюб 02.03.1948, прізвище чоловіка і дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_8 » (а.с. 6).

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори 18.08.1954 за реєстровим № 2522, « ОСОБА_7 » і « ОСОБА_8 » купили у ОСОБА_14 домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 15-16). Згідно з довідкою КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» від 17.03.2017 № 177 житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 був станом на 01.01.2013 зареєстрований за ОСОБА_7 і ОСОБА_8 по 1/2 частині за кожним (а.с. 17).

У матеріалах одержаної апеляційним судом інвентаризаційної справи № 1212/959 на будинок по АДРЕСА_1 міститься виданий Виноградівським БТІ витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18.10.2005 № 8667988, згідно з яким право власності на жилий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 зареєстровано за співвласниками по 1/2 частці на кожним на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори 18.08.1954 за реєстровим № 2522, що підтверджується також довідкою КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» від 27.03.2012 № 576.

У шлюбі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 народилися діти:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками якої в Свідоцтві про народження записані ОСОБА_7 і ОСОБА_16 (а.с. 8);

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками якої в Свідоцтві про народження записані ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (а.с. 10);

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьками якого в Свідоцтві про народження записані ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (а.с. 12).

ОСОБА_2 23.11.1968 уклала шлюб із ОСОБА_17 , після укладення шлюбу її прізвище змінилося на « ОСОБА_2 », згідно з паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданим 23.09.1998, її прізвище зазначалося як « ОСОБА_2 », згідно паспортом громадянина Угорщини серії НОМЕР_2 , виданим 10.02.2015, та його нотаріальним перекладом українською її прізвище зазначається як « ОСОБА_2 », ім`я « ОСОБА_2 » (а.с. 24-26).

ОСОБА_1 22.05.1971 уклала шлюб із ОСОБА_21 , після укладення шлюбу її прізвище « ОСОБА_1 » (а.с. 11, 23).

ОСОБА_9 одружився, дружина після укладення шлюбу мала прізвище « ОСОБА_23 », свідоцтво про укладення шлюбу сторонами не надавалося, проте, факт укладення шлюбу ними визнається і за обставинами справи сумнівів не викликає. У ОСОБА_9 і ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , народилися діти:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с. 13, 27);

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 14, 28).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4). На момент його смерті в будинку АДРЕСА_1 проживали його дружина ОСОБА_8 та син ОСОБА_9 зі своєю сім`єю: дружиною ОСОБА_23 та дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . На момент смерті ОСОБА_7 його доньки ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в будинку не проживали, оскільки вибули з цього місця проживання задовго до смерті їх батька і відтоді проживали зі своїми сім`ями окремо.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9 (а.с. 7). На момент його смерті в будинку АДРЕСА_1 проживали його дружина ОСОБА_23 , діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та його мати ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 (а.с. 5). На момент її смерті в будинку АДРЕСА_1 проживали вдова сина ОСОБА_9 - ОСОБА_23 та онуки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . На час апеляційного розгляду справи ОСОБА_23 змінила прізвище на « ОСОБА_23 ». ОСОБА_4 06.07.2018 знятий з реєстрації та зареєстрований за іншою адресою в м. Виноградові, ОСОБА_3 і ОСОБА_23 залишаються зареєстрованими в будинку АДРЕСА_1 .

Ці факти підтверджуються отриманими під час апеляційного розгляду справи листом Виноградівської міської ради від 31.05.2019 № 02-21/846 (а.с. 97), листами Виноградівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області від 25.06.2019 № 2101.30-1032/2114.1-19 (а.с. 102, 103), від 30.08.2019 № 2101.30-1724/2114.1-19, іншими матеріалами справи, визнаються позивачами та відповідають обставинам справи.

Виноградівська державна нотаріальна контора листом від 31.05.2019 № 264/01-16 із доданими до нього інформаційними довідками зі Спадкового реєстру від 31.05.2019 №№ 56366684, 56366737 і 56366712 повідомила апеляційному суду, що спадкові справи після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не заводилися (а.с. 92-95). Даних про наявність заповітів після смерті згаданих осіб у справі немає.

У справі відсутні будь-які докази прийняття спадщини за будь-ким із спадкодавців позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В апеляційному суді позивачі пояснили, що спадщину не приймали і до 2017 року дій з цього приводу не вчиняли. Стосовно виготовлення у 2017 році на замовлення ОСОБА_2 Технічного паспорта на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 18-20) пояснили, що мали на меті виготовити документи на будинок на своє ім`я для того, щоб у подальшому передати (подарувати) його племінникам (відповідачам), оскільки ті самостійно не могли виготовити документи, не мали для цього коштів. Однак, проти такого оформлення документів відповідачі заперечили. Окрім цього, в матеріалах інвентаризаційної справи № 1212/959 міститься заява ОСОБА_1 від 14.10.2005 на отримання інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо будинку для оформлення договору дарування.

У силу положень ст.ст. 524, 525, 529, ст. 548, ст. 549 ч. 1 п. 1, ч. 2 ЦК Української РСР (1963 р.), чинного на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого, а онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем, вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю; спадкоємець, який вступив у фактичне управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що прийняв спадщину, спадщина належить йому з часу її відкриття. Відмова від спадщини має правове значення лише в разі вчинення її протягом шести місяців з часу відкриття спадщини (ст. 553 ЦК Української РСР (1963 р.)).

Виходячи з фактичних обставин, встановлених під час апеляційного розгляду справи, спадкування житлового будинку АДРЕСА_1 (часток у ньому) відбувалося наступним чином:

після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належну йому 1/2 ідеальну частку в будинку, що відповідає 2/4 ідеальним часткам, від якої спадкоємці першої черги не відмовилися і успадкували її за законом у рівних частках (по 1/4 кожен) ОСОБА_8 (дружина спадкодавця, яка пережила) і ОСОБА_9 (син спадкодавця), внаслідок чого ідеальні частки розподілилися так:

ОСОБА_8 - 3/4, ОСОБА_9 - 1/4, разом - 4/4 або 1;

після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 відкрилася спадщина на належну йому 1/4 ідеальну частку в будинку, що відповідає 4/16 ідеальним часткам, від якої спадкоємці першої черги не відмовилися і успадкували її за законом у рівних частках (по 1/16 кожен) ОСОБА_23 (дружина спадкодавця, яка пережила), ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (діти спадкодавця), ОСОБА_8 (мати спадкодавця), внаслідок чого ідеальні частки розподілилися так:

ОСОБА_23 - 1/16, ОСОБА_3 - 1/16, ОСОБА_4 - 1/16 і ОСОБА_8 - 13/16, разом 16/16 або 1;

після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 відкрилася спадщина на належні їй 13/16 ідеальних часток у будинку, що відповідає 26/32 ідеальним часткам, від якої спадкоємці першої черги за правом представлення не відмовилися і успадкували її за законом у рівних частках (по 13/32 кожен) ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (онуки спадкодавця), внаслідок чого ідеальні частки розподілилися так:

ОСОБА_3 - 15/32, ОСОБА_4 - 15/32 і ОСОБА_23 - 2/32, разом 32/32 або 1.

Таким чином, на час пред`явлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позову про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та вирішення його судом першої інстанції таке спадкування щодо будинку АДРЕСА_1 вже відбулося без участі позивачів, які спадщину не приймали. Спадкові права, по захист яких вони звернулися до суду, не виникли. Не може бути об`єктом цивільно-правового захисту цивільне право, яке не виникло і якого не існує. Наведені позивачами доводи та наявні в справі докази не дають підстав стверджувати про порушення спадкових прав позивачів та про виникнення у них права на позов, який вони пред`явили.

Суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не з`ясував та не перевірив обставин стосовно того, як відбувалося спадкування щодо спірного нерухомого майна, яким було коло спадкоємців, чи мають відповідне право вимоги позивачі тощо. Суд застосував у спірних відносинах норми ЦК України (2003 р.), якими вони не регулюються та, відповідно не застосував норми матеріального права, які належало застосувати (ЦК Української РСР (1963 р.)). Наведені вище обставини виключали можливість задоволення позову.

У цьому контексті відсутність у справі постанов про відмову нотаріуса у вчиненні відповідних нотаріальних дій, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину (оскільки листи зав. Виноградівською держнотконторою Боричок К.В. від 18.03.2017 і від 07.09.2017 на ім`я позивачів про неможливість видати свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 21, 22) такими постановами не є), а тому й відсутність доказів належної відмови у вчиненні нотаріальних дій в юридичному розумінні та доказів щодо відсутності умов для реалізації права на спадкування у позасудовий спосіб, що вже само по собі свідчить про передчасність і необґрунтованість позову, значення не має (ст. 34 ч. 1 п. 3, ст. 49 ч. 4, Глава 7 Закону України «Про нотаріат», п. 3 Глави 13 Розділу І, Глава 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5 (реєстрація в Мінюсті України від 22.02.2012 за № 282/20595)).

За встановлених обставин не можуть мати правового значення і заяви ОСОБА_4 від 20.10.2017 та ОСОБА_3 від 02.10.2017, які були подані до суду 25.10.2017 (а.с. 39, 40), про те, що вони не заперечують проти позову та не мають претензій щодо спірного будинку. Визнання позову могло прийматися судом лише за умов відповідності його вимогам закону та у разі, якщо воно не порушує законних прав інших осіб (ст. 174 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 15.12.2017). Не встановивши дійсних обставин справи та наявності у позивачів права на позов, суд першої інстанції не мав підстав вважати визнання відповідачами, які участі в судовому засіданні не брали, від спадщини не відмовлялися, позову таким, що відповідає їх дійсній волі, вимогам закону, ґрунтується на повній обізнаності з обставинами і таким, що не порушує законних прав та інтересів інших осіб. Понад те, за даними органу Держприкордонслужби України ОСОБА_3 на час, яким датовано його заяву та в який її подано до суду (02.10.2017 і 25.10.2017), перебував за межами України (а.с. 60).

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, у позові - відмовити.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Виноградівського районного суду від 26 жовтня 2017 року скасувати, у позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування -відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 6 вересня 2019 року.

Судді