Ухвала

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 367/8105/15-ц

провадження № 61-47647ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області від

01 листопада 2016 року.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2018 року касаційну скаргу було залишено без руху, надано строк до 20 грудня 2018 року, але не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали для подання до Верховного Суду доказів того, що він не був повідомлений про розгляд справи судом апеляційної інстанції, а повістки та інші процесуальні документи, які йому направлялися, заявник не отримував.

У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків касаційної скарги, яка не відповідала вимогам частини другої статті 183 ЦПК України, оскільки не підписана заявником, а тому, ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2018 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги до 10 січня 2019 року, але не більше п'яти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків (повторно), у якій просить визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду.

На обгрунтування доводів клопотання повторно зазначив, що не був повідомлений про розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції, так як повістки та судові рішення направлялися йому на адресу за якою він не проживає з 2013 року, що підтверджується заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 вересня 2016 року про зняття його з реєстрації. Усі повістки та судові рішення, направлені на зазначену адресу поверталися «за закінченням терміну зберігання».

Вважає, що суд апеляційної інстанції, отримуючи конверти повернуті «за закінченням терміну зберігання» повинні були зробити оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр» для виклику його в судове засідання. До заяви про усунення недоліків заявником долучено копії номерів газети «Урядовий Кур'єр» №14(5634) від 23 січня 2016 року та №95(5715) від 21 травня 2016 року щодо відсутності оголошення про виклик його до суду, що на його думку, є належним підтвердженням неповідомлення судом апеляційної інстанції його про розгляд справи.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об'єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» ).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов'язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Зазначені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження, ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2018 року, були визнані непереконливими. Будь-яких інших причин пропуску процесуального строку та доказів на їх підтвердження заявник суду касаційної інстанції не надав.

Крім того, в Єдиному державному реєстрі судових рішень рішення Апеляційного суду Київської області від 01 листопада 2016 року було оприлюднено

17 листопада 2016 року.

Наведені у заяві про усунення недоліків обставини не можна вважати поважними, оскільки ОСОБА_1 на їх підтвердження не надав будь-яких належних доказів про порушення апеляційним судом вимог щодо направлення копії судового рішення та інших процесуальних документів (довідка суду, тощо), а тому наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, що пропущений більше ніж на два роки, є неповажними.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від

21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Київської області від

01 листопада 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик