КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 761/29627/18

провадження № 22-ц/824/10660/2019

09 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року у складі судді Миколаєць І. Ю.,

встановив:

02.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 13.10.2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням його сина, та транспортного засобу «Peugeot 3008», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

Внаслідок ДТП автомобіль «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні даної ДТП.

Відповідно до полісу № АК/6945431 від 05.07.2017 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «Страхова група «ТАС»).

У відповідності до акту виконаних робіт № 0 від 31 травня 2018 року ПАТ «Алеко - Сервіс», вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai Accent», д.н.з НОМЕР_1 , складає 87 968,61 грн.

Проте, ПрАТ «Страхова група «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПАТ «Алеко - Сервіс» для відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 , лише в сумі 67 757,48 грн, відмовивши в доплаті 20 211,13 грн.

Оскільки рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування за страховим випадком від 13.10.2017 року на суму 20 211,13 грн є безпідставним та незаконним, тому просив стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на його користь страхове відшкодування в розмірі 20 211,13 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Стягнути з відповідача на його користь витрати на оплату судового збору в розмірі 1 762 грн.

Свої доводи мотивує тим, що на порушення ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд першої інстанції прийшов до висновку, що кошти, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, зобов`язаний частково сплачувати потерпілий, а не в повному обсязі відповідач.

Судом першої інстанції взято до уваги звіт про визначення матеріального збитку від 04.12.2017 року № 2010. Вважає вказаний звіт є неналежним доказом, оскільки таких звітів є два з різними сумами матеріального збитку; останній є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, а не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу; висновки оцінювача щодо вартості об`єктів та розміру збитку дійсні лише на дату оцінки 04.12.2017 р.; виплати страхового відшкодування проводилися на підставі узгодженого рахунку СТО від 26.01.2018 №116.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Страхова група «ТАС» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року без змін.

Зазначив, що відповідно до положень 22, 29, 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів вирішення витання про заміну або ремонт складових частин транспортного засобу потребує спеціальних знань та обґрунтування відповідного технічних вимог; визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до вимог законодавства на замовлення страховика або потерпілого; належним доказом на підтвердження розміру страхового відшкодування є аварійний сертифікат (рапорт), звіт (акт) чи висновок про оцінку, виконаний аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до вимог законодавства.

Отже, акт виконаних робіт є неналежним доказом, не відповідає на питання про вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу, розрахованого в порядку встановленому законодавством, оскільки визначення матеріальних збитків за змістом та процесом їх проведення являє собою дослідження із застосуванням спеціальних знань.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №753/21177/16-ц, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі №686/5234/15, для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків.

Позивач, за наявності звіту оцінювача, повинен був скористатися своїм правом замовити висновок аварійного комісара, оцінювача або експерта або просити суд призначити у справі автотоварознавчу експертизу. Діючи на власний розсуд, позивач таких процесуальних дій не вчинив.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13.10.2017 року о 20 год 15 хв, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Peugeot 3008», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в м. Києві по пр. Голосіївському, перехрестя з вул. Потєхіна, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого відбулося пошкодження транспортних засобів.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 8).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Peugeot 3008», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/6945431. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становила 100 000 грн, франшиза - 0 гр.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 04.12.2017 р., складеного оцінювачем ОСОБА_3 на замовлення страховика, вартість відновлювального ремонту КТЗ «Hyundai Accent», державний номерний знак НОМЕР_1 , визначений за витратним підходом, складає 61 663,10грн (а.с. 97-121).

Як пояснив представник відповідача, та не заперечував позивач, згідно приміток до ремонтної калькуляції звіт був доопрацьований, остаточна сума збитків розрахована з урахуванням додаткового огляду 16.04.2018 року та визначена в розмірі 67 757,48 грн (а.с. 55-62).

30.01.2018 р. позивач направив заяву про виплату страхового відшкодування в сумі 98 841,74 грн, до якої надав рахунок ПАТ «Алеко-Сервіс» на оплату №116 від 26.01.2018 року (а.с.54).

Страхова компанія повідомила, що нею прийнято рішення щодо виплати страхового відшкодування в сумі 67 757,48 грн (а.с. 80).

23.02.2018 р., 02.05.2018 р., 18.05.2018 р. страховик сплатив страхове відшкодування в розмірі 67 757,48 грн (а.с. 77-79).

Відповідно до акту виконаних робіт №0 від 31 травня 2018 року ПАТ «Алеко-Сервіс», загальна сума ремонтних робіт, з ПДВ, склала 87 968,61 грн (а.с. 14-15).

Відповідно до рахунку на оплату №695 від 01 червня 2018 року ПАТ «Алеко-Сервіс» доплата за ремонт автомобіля з ПДВ становить 20 211,13 грн, яка була сплачена позивачем 01.06.18 (а.с. 16, 17).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідача доплати суми страхового відшкодування в розмірі 20 211, 13 грн, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 988 ЦК України установлено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.

За змістом абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони не досягли згоди про розмір відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Та обставина, що у платіжних дорученнях на виплату страхового відшкодування зазначено рахунок №116 від 26.01.2018 р., не свідчить про те, що страховик погодив суму відшкодування у розмірі 98 841,74 грн.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 34.4 ст.34 вказаного Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду В справі №753/21177/16-цвід 19 вересня 2018 року.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру матеріального збитку, своїм правом заявити клопотання про призначення у справі автотоварознавчої експертизи на спростування доводів відповідача щодо визначеного ним розміру страхового відшкодування не скористався.

Акт виконаних робіт №0, складений 31 травня 2018 року ПАТ «Алеко-Сервіс», таким доказом не є.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги та наявні в матеріалах справи докази не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-383, 389 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк