ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.,

при секретарі Лященко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (на теперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (на теперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 06.09.2007 року з ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 24 295,34 доларів США зі сплатою 10,08 % річних за користування кредитними коштами на строк до 05.09.2012 року. Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_1 не виконала, у зв'язку з чим станом на 11.12.2012 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 068,44 доларів США.

Вимоги кредитного договору було забезпечено шляхом укладення між сторонами кредитного договору заставного договору, предметом якого є автомобіль «Мазда-6», реєстраційний номер НОМЕР_1, та договору поруки, укладеного 20.10.2010 року між Публічним акціонерним товариством "Акцент-Банк" (далі - ПАТ "Акцент-Банк") та ПАТ КБ "ПриватБанк".

Ураховуючи викладене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 816,88 доларів США, що є еквівалентом 134 366 грн. 84 коп. та стягнути з відповідачів у солідарному порядку 10 000,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.03.2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.03.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій ставило питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи.

У запереченнях відповідач просить рішення суду, як законне та обгрунтоване, на її думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу банку - без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.09.2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2016 року скасовано у частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПАТ "Акцент-Банк", провадження у цій частині закрито.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.06.2017 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.09.2016 року в частині позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Тому ріщення суду прешої інстанції переглядається тільки в частині позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Згідно п.9 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в скасованій частині, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.09.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 24 295 доларів 34 центи США зі сплатою 10,08 % річних за користування кредитними коштами на строк до 05.09.2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між сторонами кредитного договору 06.09.2007 року укладено договір застави рухомого майна, відповідно до якого у заставу передано автомобіль «Мазда-6», реєстраційний номер НОМЕР_1. Також на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 20.10.2010 року між позивачем та ПАТ "Акцент-Банк" був укладений договір поруки.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом установлено, що ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором.

Проте на порушення зазначених норм закону й умов договору ОСОБА_1 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, допустивши заборгованість, а 16.02.2010 року видала довіреність, якою уповноважила ПАТ КБ "ПриватБанк" розпоряджатися заставним майном - автомобілем «Мазда-6», реєстраційний номре НОМЕР_1, який передано позивачу згідно з актом прийому-передачі від 08.06.2010 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник вжила всіх можливих заходів для належного виконання зобов'язання за кредитним договором, а саме: за умови утворення заборгованості за кредитом та неможливості повернення кредитних коштів позивачу, передала в рахунок погашення кредитних зобов'язань рухоме майно, однак позивачем своєчасно не були вжиті всі заходи для реалізації заставного майна та безпідставно нарахована заборгованість за кредитним договором.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

Пунктом 2.2.8 укладеного між сторонами кредитного договору встановлено, що у разі невиконання зобов'язань за цим договором позичальник зобов'язується надати банку будь-яке майно за узгодженням з банком для погашення заборгованості, що оформляється відповідним договором застави або закладу.

Відповідно до п.17.10 договору застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов'язань за Кредитним договором чи/або заставодавцем за цим договором заставодавець зобов'язаний:

Доставити предмет застави за адресою, зазначеною в п.34.8 цього договору, у термін 7 днів з моменту пред'явлення заставодержателем письмової вимоги з вказівкою суми заборгованості, термін сплати якої настав (у т. ч. за кредитом, відсотками, ін. платежами), а також неустойки. В іншому випадку заставодержатель має право здійснити доставку предмета застави за вказаною адресою своїми силами, так і на договірних умовах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою предмета застави, несе заставодавець.

Колегія суддів звертає увагу на те, що умовами кредитного договору визначений порядок виконання зобов'язань боржником і вказаний договір не містить такого способу виконання як передача кредитору автомобіля, унаслідок чого боржник у подальшому звільняється від виконання договірних зобов'язань.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на п.17.11 договору застави, згідно з яким передача банку предмета застави в заставу не звільняє боржника від обов'язку погашати заборгованість за кредитом.

Статтею 19 Закону України "Про заставу" визначено право заставодержателя задовольнити свої вимоги в повному обсязі.

Статтею 24 Закону України "Про заставу" передбачено, що у випадках, коші суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого манна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Зазначена норма кореспондує з нормою ч.4 ст. 591 ЦК України, відповідно до якої, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до ст. 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно інформації, наданої банком на ухвалу суду апеляційної інстанції, після реалізації автомобіля відповідача 18.10.2012 року нараховувалася заборгованість за кредитним договором, оскільки коштів від реалізації автомобіля було недостатньо для його повного погашення.

Так, частина заборгованості ОСОБА_1 була погашена за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля, наступним чином: пеня у розмірі 5162,50 доларів США, комісія - 436,73 долари США, відсотки за користування кредитом - 4909,97 доларів США, а всього - 10509,20 доларів США.

Зазначені зарахування сум підтверджуються розрахунками заборгованості, випискою про рух коштів та меморіальними ордерами. (т.2 а.с.203-217)

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з огляду на те, що коштів від реалізації заставного автомобіля не було достатньо для повного погашення кредитного договору, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на відсутність доказів отримання нею кредитних коштів спростовуються матеріалами справи, зокрема, даними про придбання нею автомобіля та передачі його у заставу банку.

Доводи відповідача про неправильність розрахунку суми заборгованості є необгрунтованими, оскільки відповідачем не надано іншого розрахунку, який би підтверджував відсутність заборгованості або інший її розмір.

Тому апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу банку задовольнити частково, рішення суду в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове ріення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом ст.ст.525,526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Колегія суддів погоджується з розрахунком банку суми заборгованості по тілу кредиту у розмірі 13 153,64 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3037,17 доларів США та заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 488,11 доларів США, яка передбачена договором.

Однак, що стосується розміру суми пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку, то колегія суддів вважає за можливе на підставі ст.551 ЦК України зменшити її з 1389,52 доларів США до 100 доларів США з огляду на наступне.

Як встановлено матеріалами справи, 04.09.2009 року ОСОБА_1 подала до банку заяву про добровільну передачу заставного майна. Представники банку зволікали із відповіддю на дану заяву, про що свідчать заяви відповідачки, подані до банку 09.11.2009 року, 01.12.209 року, 19.01.2010 року, 28.01.2010 року. Акт прийому-передачі заставного майна - автомобіля Мазда-6, реєстраційний номер НОМЕР_1 було складено 08.06.2010 року, хоча довіреність від імені ОСОБА_1 на ім'я ПАТ КБ «ПриватБанк» для переоформлення заставного майна була надана ще 16.02.2010 року. За даними позивача заставний автомобіль було реалізовано тільки 18.10.2012 року за 84000 грн., що еквівалентно 10509,20 доларів США, тобто через 2 роки після передачі автомобіля банку.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 вжила всіх можливих заходів для належного виконання зобов'язання за кредитним договором, а саме - за умови неможливості повернення кредитних коштів позивачу добровільно та з власної ініціативи передала в рахунок погашення кредитних зобов'язань заставне майно, однак позивачем своєчасно не були вжиті всі заходи для реалізації заставного майна.

На підставі наведеного колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № DNL0AE00000069 від 06 вересня 2007 року станом на 11 грудня 2012 року у розмірі 16768,92 доларів США, яка складається з: 13 153,64 доларів США - заборгованість за кредитом; 3037,17 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 488,11 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 2000 грн.- пеня за несвоєчасне виконання умов договору.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог банку до ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 264 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в цій частині, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3 031,71 грн. (1443,67 + 1588,04 = 3031,71).

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (на таперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (на таперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (на таперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (на таперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") заборгованість за кредитним договором № DNL0AE00000069 від 06 вересня 2007 року станом на 11 грудня 2012 року у розмірі 16 768,92 доларів США, яка складається з: 13 153,64 доларів США - заборгованість за кредитом; 3037,17 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 488,11 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 2000 грн. - пеня за несвоєчасне виконання умов договору.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (на таперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (на таперішній час Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк") судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3031,71 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Судді: Н.М.Деркач

Л.О.Каратаєва

І.Ю.Ткаченко