ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1363/19 Справа № 210/3923/17 Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1,

на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною та її спростування, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2017 року до Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною та її спростування, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною та її спростування, відшкодування моральної (немайнової) шкоди - задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію щодо Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», поширену ОСОБА_1 09 серпня 2017 року на сумісній зустрічі представників адміністрації товариства і профспілкових організацій, а саме:

«Вы - высшая администрация, вы знаете об этом, вам что-то известно об этом? Вам что-то известно о том, что существует такая банда ОСОБА_6, которая грабит постоянно завод, составы с металлом. Вам что-то известно, вы высшее руководство?»

«Я лично, когда мне сказали, что 200 тонн металла вывозят каждую ночь через пятый КПП, я пошел сам, оставил своих людей вокруг и пошел. Я пошел, человек 40 вооруженных людей стоят, никого не пропускают, они «контачат» с администрацией, с охранниками, грузят в КРАЗы чугун, чушки вывозят на бродвей.»

«Вы знаете, что у вас сумасшедшая недостача ферросплавов? Вы знаете на заводе что у вас сумасшедшая недостача кислорода? Так вот, хочу сказать, у вас, на заводе, если вы представляєте верховную власть на заводе, у вас происходит нелегитимное литье и вывоз через банду ОСОБА_6 с завода ежемесячно по 100 миллионов долларов. Это около 3 миллиардов гривен. А вы дали один миллиард гривен на повышение зарплаты, а 3 миллиарда вы воруете вместе с ОСОБА_6 завода?! Да, вот я это и говорю, что именно администрация, именно администрация создает условия для того, чтобы вылить, сделать левые плавки, вывезти чугун и продать!»

«И мы будем вынуждены, наш профсоюз, вынужден будет обратиться к собственнику о том, чтобы всю верхушку вашу здесь уволить с завода, за то, что вы, вместе с ОСОБА_6 и со всеми остальными воруете, обворовываете имущество собственника и народное.».

Зобов'язано ОСОБА_1 в тижневий термін із дня набрання чинності рішенням суду спростувати недостовірну інформацію, поширену ним 09 серпня 2017 року на сумісній зустрічі представників адміністрації товариства і профспілкових організацій, а саме:

«Вы - высшая администрация, вы знаете об этом, вам что-то известно об этом? Вам что-то известно о том, что существует такая банда ОСОБА_6, которая грабит постоянно завод, составы с металлом. Вам что-то известно, вы высшее руководство?»

«Я лично, когда мне сказали, что 200 тонн металла вывозят каждую ночь через пятый КПП, я пошел сам, оставил своих людей вокруг и пошел. Я пошел, человек 40 вооруженных людей стоят, никого не пропускают, они «контачат» с администрацией, с охранниками, грузят в КРАЗы чугун, чушки вывозят на бродвей.»

«Вы знаете, что у вас сумасшедшая недостача ферросплавов? Вы знаете на заводе что у вас сумасшедшая недостача кислорода? Так вот, хочу сказать, у вас, на заводе, если вы представляєте верховную власть на заводе, у вас происходит нелегитимное литье и вывоз через банду ОСОБА_6 с завода ежемесячно по 100 миллионов долларов. Это около 3 миллиардов гривен. А вы дали один миллиард гривен на повышение зарплаты, а 3 миллиарда вы воруете вместе с ОСОБА_6 завода?! Да, вот я это и говорю, что именно администрация, именно администрация создает условия для того, чтобы вылить, сделать левые плавки, вывезти чугун и продать!»

«И мы будем вынуждены, наш профсоюз, вынужден будет обратиться к собственнику о том, чтобы всю верхушку вашу здесь уволить с завода, за то, что вы, вместе с ОСОБА_6 и со всеми остальными воруете, обворовываете имущество собственника и народное.», у такий же спосіб, у який вона була поширена: шляхом проголошення резолютивної частини судового рішення, прийнятого за результатами розгляду цієї справи, на першій сумісній зустрічі представників адміністрації товариства та профспілкових організацій, яка відбудеться після вирішення даного спору.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» з ОСОБА_1 моральну (немайнову) шкоду в розмірі 1000,00 гривень (одна тисяча гривень 00 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» сплачений судовий збір у розмірі 2880,00 гривень (дві тисячі вісімсот вісімдесят гривень 00 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2018 року та закрити провадження у справі.

У відзиві Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2018 року просить рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємства та організацій України, реєстраційний №15, Публічне акціонерне товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», має правовий статус суб'єкта - юридична особа.

Керівником якого є ОСОБА_7 (а.с.7).

Згідно ст.94 ЦК України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Відповідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що ОСОБА_1 є керівник Незалежної первинної профспілкової організації (а.с.47).

Судом першої інстанції встановлено,що 09 серпня 2017 року відбулася зустріч працівників Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» та профспілкових організацій, що діють на товаристві, на якому публічно виступав ОСОБА_1 і з відеозапису, наданого представником позивача в додатках до позовної заяви в якості доказу, який оглянутий судом першої вбачається те, що ОСОБА_1 дійсно публічно виступив з промовою наступного змісту (мова оригіналу): «Я лично, когда мне сказали, что 200 тонн металла вывозят каждую ночь через пятый КПП, я пошел сам, оставил своих людей вокруг и пошел. Я пошел, человек 40 вооруженных людей стоят, никого не пропускают, они «контачат» с администрацией, с охранниками, грузят в КРАЗы чугун, чушки вывозят на бродвей.»

«Вы знаете, что у вас сумасшедшая недостача ферросплавов? Вы знаете на заводе что у вас сумасшедшая недостача кислорода? Так вот, хочу сказать, у вас, на заводе, если вы представляете верховную власть на заводе, у вас происходит нелегитимное литье и вывоз через банду ОСОБА_6 с завода ежемесячно по 100 миллионов долларов. Это около 3 миллиардов гривен. А вы дали один миллиард гривен на повышение зарплаты, а 3 миллиарда вы воруете вместе с ОСОБА_6 завода?! Да, вот я это и говорю, что именно администрация, именно администрация создает условия для того, чтобы вылить, сделать левые плавки, вывезти чугун и продать!»

«И мы будем вынуждены, наш профсоюз, вынужден будет обратиться к собственнику о том, чтобы всю верхушку вашу здесь уволить с завода, за то, что вы, вместе с ОСОБА_6 и со всеми остальными воруете, обворовываете имущество собственника и народное.» (а.с.5).

Відповідно до норм ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Також, відповідно до частини третьої статті 34 Конституції України здійснення прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Конституційне обмеження прав особи збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується з положеннями п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року, в яких зазначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Таким чином, Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (абзац другий статті 5 Закону України «Про інформацію»), у тому числі й конституційне право особи на повагу до її гідності (ст.28 Конституції України).

До того ж, відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

З огляду на конструкцію речень, використані у промові мовні засоби - інформація (питання про недостовірність якої порушено представником позивача) висловлена автором у стверджувальній формі. Зі змісту оспорюваної промови не виникає сумнівів у тому, що мова йде саме про позивача, обговорені обставини його діяльності як суб'єкта господарювання та поширюється інформація про те, що нібито адміністрація заводу займається незаконною діяльністю, крадіжками, тощо.

Аналіз поширеної відповідачем інформації в контексті загального змісту вказує на те, що інформація містить не лише оціночне суб'єктивне судження щодо діяльності позивача, а й твердження про ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та формування негативного образу посадових осіб ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ганьбить ділову репутацію ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» як суб'єкта господарювання та не може вважатися оціночним судженням.

Згідно роз'яснень, наданих у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні точно і неухильно застосувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК), законів України від 16 листопада 1992 року №2782-ХП «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (далі - Закон про пресу), від 02 жовтня 1992 року №2657-ХП «Про інформацію», від 21 грудня 1993 року №3759-ХП «Про телебачення і радіомовлення (у редакції Закону від 12 січня 2006 року №3317-IV), від 23 вересня 1997 року №540/97-ВР «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини.

Задовольняючи частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про визнання недостовірною інформацію щодо Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», поширену ОСОБА_1 09 серпня 2017 року на сумісній зустрічі представників адміністрації товариства і профспілкових організацій, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку , що висвітлення недостовірної інформація, яка порочить ділову репутацію позивача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» та неправдиві відомості, поширені ОСОБА_1 серед осіб, присутніх на зустрічі 09 серпня 2017 року щодо нібито негативної діяльності позивача, дискредитують його як суб'єкта господарювання та створюють реальну загрозу порушення ділової репутації.

Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Такі ж права має юридична особа відповідно до ст. 94 ЦК України.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення ст. 23 ЦК України та роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо визначення розміру морального відшкодування, обставини справи, характер правовідносин, зміст поширюваної відповідачем інформації.

Згідно з нормами ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу п.3 Постанови пленуму ВСУ №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова пленуму ВСУ №4) під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У п.6 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28 березня 2007 року №01-8/184 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами України законодавства про інформацію» зазначено, що приниженням ділової репутації суб'єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності у зв'язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів. Зазначені дії завдають майнової та моральної шкоди суб'єктам господарювання, а тому ця шкода за відповідними позовами потерпілих осіб підлягає відшкодуванню за правилами ст. 1166 та ст. 1167 ЦК України.

Нормами п.5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено наступне: відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню під час вирішення суперечки про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дії того, хто її завдав, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням, а також провини того, хто завдав шкоди.

Таким чином, оскільки у висловах ОСОБА_1 зачіпаються честь, гідність та ділова репутація конкретних працівників товариства і ділова репутація третіх осіб компаній міжнародного рівня, які співпрацюють з позивачем, що спричиняє ризик погіршення принципово важливих ділових стосунків позивача з підприємствами-партнерами, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн.

Твердження апелянта про те, що спірна інформація, яка була ним розповсюджена базувалась на офіційному повідомленні спікера Національної поліції України, не приймаються до уваги, оскільки офіційне повідомлення ОСОБА_2, директора департаменту комунікації Національної поліції України, лише містило інформацію, відповідно до якої певне злочинне угрупування завдало ПАТ "АМКР" істотну матеріальну шкоду, систематично здійснюючи крадіжки металопрокату.

Крім того, ОСОБА_1 до суду не надано жодного доказу, який би підтвердив те, що інформація яка містилась в зазначених вище його висловах, відповідала дійсності та є достовірною. Відповідачем не було надано суду жодного належного та допустимого доказу об'єктивності (правдивості) розповсюдженої ним 09 серпня 2017 року інформації.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що вказана ним інформація 18 серпня 2017 року є лише оціночним судженням, колегія суддів ставиться критично, оскільки висловлена ним інформація на зустрічі представників адміністрації товариства та профспілкових організацій носить стверджувальний характер і з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів містить фактичні дані, - констатує та конкретно вказує на те, що в діяльності позивач нібито не дотримується вимог чинного законодавства: вчиняє злочини та порушує законні права працівників підприємства. До того ж, зазначену інформацію було поширено ОСОБА_1 шляхом повідомлення на публічному виступі перед невизначеним, але широким колом осіб.

До того ж, поширена відповідачем інформація щодо причетності генерального директора та адміністрації ПАТ "АМКР" до незаконних виплавок сталі, крадіжок металопродукції має ознаки наклепу, який відповідно до ст. 30 Закону України "Про інформацію" не може бути визнаний оціночним судженням.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року).

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46).

Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v.Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).

Поширена відповідачем інформація щодо причетності генерального директора та адміністрації ПАТ "АМКР" до крадіжок металопродукції має ознаки наклепу, який відповідно до ст. 30 Закону України "Про інформацію" не може бути визнаний оціночним судженням.

Посилання апелянта про те, що адміністрація ПАТ "АМКР" не змогла довести невинуватість та непричетність адміністрації ПАТ "АМКР" та генерального директора до крадіжок продукції з підприємства, є безпідставними, оскільки як на момент винесення судового рішення так і станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції відсутній обвинувальний вирок суду щодо посадових осіб адміністрації чи генерального директора ПАТ "АМКР".

Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

У частинах першій, другій та п'ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загально правовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - об'єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Доводи ОСОБА_4 на те, що DVD диск, який наданий представником позивача на якому міститься виступ ОСОБА_1 не є та не може бути доказом по справі, оскільки під час зустрічі 09 серпня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1, працівниками адміністрації ПАТ «АМКР» було відібрано підписи про те, що осіб повідомлено про заборону відео зйомки, суд не бере до уваги, оскільки в підтвердження даних обставин доказу суду зі сторони відповідача та його представників не надано, а лише усне пояснення.

Посилання апелянта про те, що адміністрація ПАТ "АМКР" не змогла довести невинуватість та не причетність адміністрації ПАТ "АМКР" та генерального директора до крадіжок металопродукції з підприємства, є безпідставними, оскільки зводяться до власного тлумачення апелянтом певної ситуації.

Також, як на момент винесення судового рішення так і станом на 17 жовтня 2018 року відсутній обвинувальний вирок суду щодо посадових осіб адміністрації чи генерального директора ПАТ "АМКР".

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2018 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова