Постанова

Іменем України

02 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 487/970/17

провадження № 61-25147св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,

третя особа 1 - ОСОБА_2 ,

третя особа 2 - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва у складі судді Щербини С. В. від 21 серпня 2017 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В., Галущенка О. І., Самчишиної Н. В. від 23 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум»), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який в ході розгляду справи уточнила, та остаточно просила визнати недійсним кредитний договір від 22 травня 2007 року № 352/07/02-КЕ, укладений між нею та акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум».

Позов мотивовано тим, що 22 травня 2007 року між нею та акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», укладено кредитний договір № 352/07/02-КЕ, за умовами якого, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 22 травня 2007 року, банк надав позичальнику кредит у розмірі 17 000 дол. США у вигляді кредитної лінії на споживчі потреби зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних на строк до 20 травня 2011 року.

В подальшому сторони неодноразово укладали додаткові угоди зі змінами до них, зокрема, змінюючи ліміт кредитної лінії, проценту ставку та кінцевий строк повернення кредиту. Згідно укладеної 02 квітня 2008 року додаткової угоди № 3 до кредитного договору № 352/07/02-КЕ від 22 травня 2007 року банк надавав позивачу другий транш у розмірі 18 000 дол. США.

ОСОБА_1 вказувала, що укладений кредитний договір суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів», Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, оскільки у ньому не зазначено, який тип процентної ставки повинен використовуватися, не надано інформацію про орієнтовану сукупну вартість кредиту, усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

Крім того, у разі надання кредиту в іноземній валюті банк зобов`язаний був під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач, а також надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Вважаючи, що кредитний договір укладений порушенням вимог чинного законодавства щодо захисту прав споживачів, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, врахував, що перебіг строку позовної давності починається з підписання сторонами кредитного договору, проте до суду з цим позовом ОСОБА_1 звернулась у лютому 2017 року, тобто з попуском строку позовної давності, про застосування якої представник відповідача подав відповідну заяву.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2017 року змінено. Визнано підставою для відмови у задоволенні позову не сплив строку позовної давності, а недоведеність заявлених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду, виходив із недоведеності позивачем позовних вимог, оскільки спірний договір був підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, умисел позивача був реально спрямований на отримання банківського кредиту в іноземній валюті, і таке його зовнішнє волевиявлення було вільним і спрямованим на отримання кредитних коштів. Будь-яких застережень до договору позивач не зазначив. Умови спірного кредитного договору доступно та зрозуміло передбачають розмір кредиту, строки його повернення, проценти за користування кредитними коштами, розмір щомісячного платежу та графік повернення кредиту, можливість дострокового погашення кредиту, відповідальність сторін за порушення умов договору та його забезпечення, і цілком узгоджуються із Законом України «Про захист прав споживачів». Таким чином висновок суду першої інстанції про застосування строку позовної давності є безпідставним.

Короткий зміст вимог касаційної скаргита узагальнення її доводів

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і апеляційного суду, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що строк позовної даності слід обраховувати від дня, коли у кредитора виникає право на пред`явлення вимоги про виконання зобов`язання, тобто з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21 грудня 2016 року про стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим висновок суду першої інстанції є безпідставним. Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, не взяв до уваги наданий позивачем розрахунок кредиту, з якого вбачається переплата за кредитним договором на суму 2 529,03 дол. США. У графіках погашення заборгованості, які є додатками до кредитного договору, не зазначено, який процент сплачується за користування кредитом, що свідчить про приховання ПАТ «Банк Форум» від позичальника повної та об`єктивної інформації щодо зобов`язань за оспорюваним правочином.

Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 487/970/17 з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 22 травня 2007 року між акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 352/07/02-КЕ, за умовами якого, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 22 травня 2007 року, банк надав позичальнику кредит у розмірі 17 000 дол. США у вигляді кредитної лінії на споживчі потреби зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних на строк по 20 травня 2011 року.

В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до вищевказаного кредитного договору, а саме: додаткова угода № 2 від 20 вересня 2007 року, додаткова угода № 3 від 02 квітня 2008 року, угода про внесення змін до додаткової угоди № 3 від 21 грудня 2009 року, додатковий договір № 1 від 27 вересня 2010 року, додаткова угода № 4 від 07 грудня 2010 року та додаткова угода № 5 від 12 жовтня 2011 року.

В межах відкритої кредитної лінії позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 18 000 дол. США та 17 000 дол. США, які зобов`язалась повертати відповідно до визначеного графіку платежів до 20 травня 2020 року.

Виконання зобов`язань позичальника за вищевказаним кредитним договором забезпечено нотаріально посвідченим іпотечним договором від 22 травня 2007 року, який укладено між акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , за умовами якого останні передали в іпотеку банку належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 21 грудня 2016 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк Форум». Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» за кредитним договором від 22 травня 2007 року № 325/07/02-КЕ, з наступними змінами та додатковими угодами до цього договору за № № 1,2,3,4,5, та договором поруки № 267 від 22 травня 2007 року з наступними змінами, заборгованість у загальному розмірі 20 033, 87 дол. США, що еквівалентно 530 306 грн 56 коп. Звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді квартири АДРЕСА_1 шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження із визначенням початкової ціни у розмірі, еквівалентному 40 000 дол. США.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону).

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Разом з тим, встановивши, що позовну давність пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цієї підстави, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, врахував, що оспорюваний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови, банк надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, процентної ставки та деталізованого графіку погашення боргу, дійшов правильного висновку про недоведеність ОСОБА_1 підстав для визнання недійсним кредитного договору від 22 травня 2007 року № 352/07/02-КЕ відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України та 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновком апеляційного суду про зміну рішення місцевого суду, оскільки, встановивши недоведеність позивачем порушення його прав, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 встановленого статтею 257 ЦК України строку позовної давності.

Доводи касаційної скарги з посиланням на те, що графіки погашення заборгованості не містять розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами не можуть бути підставо для скасування рішення суду, оскільки така інформація міститься у пункті 1.4 оспорюваного правочину, який підписано позивачем.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2017 року, в частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді :В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов