провадження №2/243/231/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

За участю

Секретаря судового засідання Плаксіної Є.В.

Позивача ОСОБА_1

Представника позивача адвоката ОСОБА_2

Представника відповідача прокурора Кузнецової К.В.

Представника третьої особи Тичиніна Я.Д.

розглянув у відкритому підготовчому засіданні в залі суду №4 м. Слов'янська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України, Міністерства Фінансів України, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури про визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури ОСОБА_5 його службових обов'язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження №00000101 від 27.11.2012 року за результатами розгляду скарги позивача від 29.02.2016 року та наданні обґрунтовану відповідь на скаргу позивача від 29.02.2016 року.

Також позивач просила встановити факти, що мають юридичне значення (як умови відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди): порушення права на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади порушення права на справедливий суд в розумні строки;порушення права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю - заробітною платою за час вимушеного прогулу внаслідок невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 року №22-6428/2011 про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача господарством Слов'янського психоневрологічного інтернату; порушення права на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном.

Просила стягнути з Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь моральну шкоду, спричинену протиправними діями, які порушили права позивача, в сумі 134028,00 гривен.

Свої вимоги обґрунтували тим, що постановою прокурора Донецької області від 27.11.2015 визначена підслідність кримінальне провадження №00000101 кримінального провадження №00000101 від 27.11.2012 року, проведення якого доручено слідчому відділу Краматорському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області. 29.02.2016 року позивач зверталась до керівника Краматорської місцевої прокуратури ОСОБА_5 як до прокурора вищого рівня зі скаргою в порядку, передбаченому ст. 308 КПК України, про вжиття заходів до дотримання розумних строків проведення досудового розслідування кримінального провадження; вимагала надати процесуальному керівнику прокурору Єресько В.М. письмові вказівки стосовно строків проведення слідчих дій слідчих дій, провести службове розслідування по факту порушення розумних строків досудового розслідування та притягнути винних до відповідальності. Відповідь на скаргу від 29.02.2016 була надана 11.03.2016 року за вих. №991-16/2274 з порушення строків її розгляду та містила інформації щодо результатів розгляду скарги на недотримання розумних строків та питання призначення проведення службового розслідування факту порушення розумних строків досудового розслідування кримінального провадження №00000101 від 27.11.2012 року щодо результатів розгляду скарги.

Позивач вважає, що бездіяльністю відповідача їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, яких вона як фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї та у зв'язку із втратою трудового доходу протягом тривалого часу, що викликало у неї протягом тривалого часу і в теперішній час сильні негативні почуття, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю і гніву, розмір якої визначений у розрахованій сумі 134028,00 гривень.

Ухвалою судді від 20 листопада 2018 року відкрито провадження у праві.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, вважає, що справу можливо призначити до суду.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2, який діє на підставі ордеру серії ДН № 039017 від 19.11.2018 року, в судовому засіданні підтримав доводи позивача.

Представник відповідача Прокуратури Донецької області - прокурор Кузнецова К.В., яка діє на підставі довіреності від 19.12.2018 року, просила в позові відмовити, зазначивши, що справа підлягає розгляду у порядку КПК, та просила провадження по справі закрити, не заперечувала проти призначення справи до розгляду.

Представник третьої особи Міністерства юстиції України - Тичинін Я.Д., який діє на підставі довіреності від 08.01.2019 року, у судовому засіданні зазначив, що оскільки вони не є відповідачем по справі, то свою позицію висловили в запереченні.

Представник третьої особи Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи без участі представника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

У судове засідання інші учасники справи не з'явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд вислухавши думку сторін доходить наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У справі, що розглядається, спір стосується правомірності дій Прокуратури Донецької області при розгляді скарги на дії Краматорської місцевої прокуратури Донецької області, які здійснювали перевірку скарги про порушення розумних строків досудового розслідування кримінального провадження, що підтверджується наявними у справі матеріалами.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до законупокладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг, заяв щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

Конституційний Суд України у цій справі вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду України від від 16.09.2015 року в справі за № 21-1666а15, відповідно до якого компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг, заяв щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

Судом встановлено, що досудове розслідування кримінального провадження №00000101 від 27.11.2012 року на теперішній час не закінчено.

Згідно з підпунктом 9-1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.

Враховуючи висновок Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, суд доходить висновку про те, вимоги ОСОБА_1 щодо визнання бездітності Прокуратури Донецької області яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури ОСОБА_5 його службових обов'язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження №00000101 від 27.11.2012 року за результатами розгляду скарги позивача від 29.02.2016 року та наданні обґрунтованої відповіді на скаргу позивача від 29.02.2016 року суд повинен розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

Вимоги про відшкодування шкоди заподіяної неправомірними діями чи бездіяльністю прокурора під час досудового розслідування є похідними від наслідків розгляду скарги в порядку кримінального судочинства.

Також позивач просила встановити факти, що мають юридичне значення (як умови відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди): порушення права на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади порушення права на справедливий суд в розумні строки; порушення права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю - заробітною платою за час вимушеного прогулу внаслідок невиконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 22.07.2011 року №22-6428/2011 про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача господарством Слов'янського психоневрологічного інтернату; порушення права на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України від фактів, що можуть встановлюватись у порядку окремого провадження, має залежати виникнення, зміна чи припинення прав фізичної особи, тобто не будь-які факти можуть встановлюватись в порядку окремого провадження, а лише ті, що мають юридичне значення.

Сам по собі факт звернення до суду означає, що існування того чи іншого факту, що має юридичне значення, не є очевидним та потребує судового встановлення. Процедура такого встановлення передбачає залучення заінтересованих осіб, дослідження та оцінку доказів та вчинення інших дій, за результатом яких суд має впевнитись у беззаперечності, дійсності факту, що встановлюється. Усунення всіх сумнівів щодо факту, що має юридичне значення, тягне за собою ухвалення рішення про його встановлення.

У контексті встановлення фактів, що мають юридичне значення, йдеться про конкретні обставини, такі, що існують, а не виникнуть у майбутньому. У порядку окремого провадження можуть встановлюватися факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Свободи, як можливості особи, гарантовані міжнародними актами та національним законодавством України, не можуть виникати, змінюватися або припинятися у залежності від встановлення судом того чи іншого факту. Встановлення факту, що має юридичне значення, здійснює вплив на особисті чи майнові права особи, однак вільний вибір того як саме їх реалізувати (чи не реалізувати) і є проявом свободи особи, її можливостей діяти будь-яким, не забороненим законом чином, однак у межах, визначених суб'єктивним правом.

На підставі вищевикладеного, суд зазначає, що встановлення фактів, з якими звернулася позивач, не можуть бути розглянуті на підставі ст. 315 ЦПК України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 255 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державна казначейська служба України, Міністерства Фінансів України, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Міністерство юстиції України, про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди закрити, у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз'яснити позивачу, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у порядку кримінальному судочинства. Вимоги про відшкодування шкоди заподіяної неправомірними діями чи бездіяльністю прокурора під час досудового розслідування є похідними від наслідків розгляду скарги в порядку кримінального судочинства.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п'ятнадцятиденний строк з дня її проголошення, або в порядку п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК України. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 31.01.2019 року.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко