ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 січня 2019 року

м. Харків

справа № 643/8176/18

провадження № 22-ц/818/528/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкова О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2018 року, постановлену у складі судді Довготько Т.М., -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на відшкодування завданої йому порушенням зобов'язань за укладеним 20 лютого 2018 року між сторонами у справі договором № 376 матеріальної шкоди 60600 грн., моральної шкоди - 50000 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 червня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а ухвалою цього ж суду від 24 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу 10 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків - сплати судового збору.

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 штраф за порушення умов договору від 20 лютого 2018 року у розмірі 60600 грн.

20 липня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 понесені ним у зв'язку з наданням правничої допомоги судові витрати у розмірі 14500грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду. Клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про стягнення судових витрат залишено без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_2 повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу в частині залишення без задоволення заяви про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, а також в частині повернення зустрічного позову - скасувати, постановити нову ухвалу, якою стягнути з ОСОБА_1 понесені ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 14500 грн., справу направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду зустрічного позову ОСОБА_2

В обґрунтування скарги зазначив, що ст. 185 ЦПК України не містить такої підстави для повернення зустрічного позову як залишення первісного позову без розгляду, судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам, що підтверджують розмір понесених ОСОБА_2 судових витрат, безпідставно застосовано положення ч. 6 ст.142 та ч. 9 ст. 141 ЦПК України щодо покладення на відповідача обов'язку доведення необґрунтованості дій позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що процесуальні дії позивача ОСОБА_1 не можна вважати необґрунтованими, , а тому відсутні підстави для стягнення з нього на користь ОСОБА_2 понесених останнім судових витрат, пов'язаних з наданням правничої допомоги.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було залишено без руху, а ухвалою цього ж суду 05 жовтня 2018 року залишено без розгляду на підставі п . 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п'ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв'язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев'ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З вищевикладеного вбачається, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звернення до суду з позовом за захистом порушених цивільних прав з подальшим залишенням позову без розгляду з підстав несплати судового збору не може вважатись необґрунтованими діями особи.

Врахувавши зазначені положення процесуального закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність встановлених законом підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесених останнім судових витрат.

Разом з тим, не можна погодитись з висновками суду першої інстанції в частині повернення позовної заяви ОСОБА_2

Згідно з ч.ч. 1- 3 ст.193 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Із матеріалів справи вбачається, що зустрічний позов було пред'явлено ОСОБА_2 24 липня 2018 року, проте процесуального рішення щодо об'єднання в одне провадження з первісним позовом судом першої інстанції прийнято не було, а ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2018 року зустрічний позов повернуто ОСОБА_2

Підстави повернення позову передбачені ч.ч. 3, 4 ст. 185 ЦПК України.

Вказаною правовою нормою не передбачено такої підстави повернення зустрічного позову, як залишення первісного позову без розгляду, а тому ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2018 року в цій частині не можна вважати такою, що постановлена з додержанням норм процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції в частині повернення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - скасуванню, з направленням справи в цій частині до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2018 року в частині повернення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 скасувати, справу в цій частині направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова