Справа № 503/2496/18
Провадження № 2/503/255/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

з участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, зазначаючи, що відповідач розповсюджує віносно нього недостовірну інформацію, а саме на інформаційному ресурсі інформаційного агентства "Одеса-медіа" за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 було розміщено статтю, в тексті якої відповідач виклав свої думки стосовно позивача нібито він, шляхом обману заволодів земельними ділянками, що належали відповідачу. Позивач вказує, що він являється директором ТОВ "Грабівський вапняк", а тому інформація поширена відповідачем шкодить його діловій репутації та принижує його честь і гідність, тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що йому не було відомо про те, що інформація, в якій він виклав власне судження щодо відчуження належних йому земельних ділянок, буде розміщена на будь-якому інформаційному ресурсі. Вказує, що він не мав жодного наміру на поширення інформації, яка б принижувала честь і гідність позивача, чи шкодила його діловій репутації.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, що є недоторканим.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, позивач, обираючи спосіб захисту, який він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

Тому, обираючи спосіб захисту позивач повинен (в першу чергу) перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захисту. Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено - позивач повинен обрати саме такий спосіб.

Суд не має визначати ефективний спосіб захисту права замість позивача, тобто виходити за межі позовних вимог у випадку, якщо обраний позивачем спосіб захисту права не є ефективним.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", під поширенням інформації слід розуміти передання по телебаченню, в характеристиках та заявах, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності.

Відповідно до положень ст. 277 ЦК України та ст. 12 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною покладається на відповідача, однак позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації та довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

В п.п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз`яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише у разі неможливості розгляду справи без його участі.

В судовому засіданні було встановлено, що стаття, яка містить висловлювання відповідача ОСОБА_1 , що підтверджено ним та не заперечується позивачем, опублікована на інформаційному ресурсі інформаційного агентства "Одеса-медіа" за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 51 ЦПК України, відповідно до яких співвідповідач може бути залучений до участі у справі лише за клопотанням позивача, враховуючи відсутність такого клопотання, суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті не залучаючи до участі у справі інформаційне агентство в якості співвідповідача.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Таким чином, не є предметом судового захисту, відповідно до статті 277 ЦК України, оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

З урахуванням наведеного, проаналізувавши інформацію викладену відповідачем в статті, яка була опублікована на інформаційному ресурсі інформаційного агентства "Одеса-медіа" за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, суд приходить до висновку, що інформація викладена в даній статті є оціночними судженнями та суб`єктивною думкою відповідача щодо того, яким чином позивач заволодів земельними ділянками, що належали відповідачу на праві власності, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, право висловлювати судження, оцінки, думки закріплене у ст. 34 Конституції України, а також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

Якщо ж позивач вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації відповідачем, принижують його гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, він вправі скористатися наданим йому ч. 1 ст. 277 ЦК України та ст. 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" правом на відповідь, у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення суду складено 06 вересня 2019 року.

Суддя Б.С. Сердюк