Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 202/6266/16-ц

провадження № 61-31333св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2017 року у складі судді Волошина Є. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Красвітної Т. П.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

23 вересня 2016 року позивач Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), за допомогою засобів поштового зв`язку подав до суду позовну заяву, у якій, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05 травня 2017 року, просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором від 23 лютого 2007 року у розмірі 36 085,02 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 12 квітня 2017 року складає 970 462,77 грн, з яких: 742 185,63 грн - заборгованість за тілом кредиту; 137 085,96 грн - заборгованість за відсотками; 63 732,89 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 27 458,29 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

Вимоги обґрунтовані тим, що 23 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 56 000,00 доларів США, зі сплатою за користування коштами 12,50 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 10 лютого 2022 року. Відповідач взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту і сплати відсотків не виконував, у зв`язку з чим станом на 12 квітня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 36 085,02 доларів США. Посилаючись на частину другу статті 1050 ЦК України, просив стягнути вказану заборгованість з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 23 лютого 2007 рокуу розмірі 36 085,02 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 12 квітня 2017 року складає 970 462,77 грн, з яких: 742 185,63 грн - заборгованість за тілом кредиту; 137 085,96 грн - заборгованість за відсотками; 63 732,89 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 27 458,29 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що посилання відповідача на порушення банком позовної давності також є безпідставним, заявлена позивачем сума заборгованості по тілу кредиту, процентам та пені знаходиться в межах строку позовної давності та підлягає стягненню у повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції, як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

На виконання підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» 29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 01 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, не врахували, що відповідно до умов договору банк змінив розмір процентної ставки 20 жовтня 2008 року без його згоди, у зв`язку з чим не правильно розрахували заборгованість. Наданий банком розрахунок заборгованості виконаний у вигляді інформаційної довідки, з якої неможливо прослідкувати рух коштів відповідно до погодженого між сторонами графіку платежів та обґрунтованість проведених банком нарахувань.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У січні 2018 року до Верховного Суду від ПАТ «Укрсоцбанк» надійшов відзив, в якому позивач просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Суди встановили, що23 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 56 000,00 доларів США, зі сплатою за користування коштами 12,50 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 10 лютого 2022 року. Відповідач в односторонньому порядку припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Станом на 12 квітня 2017 року заборгованість відповідача (за розрахунками позивача) за вищезазначеним договором складає 36 085,02 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України складало 970 462,77 грн, з яких: 742 185,63 грн - заборгованість за тілом кредиту; 137 085,96 грн - заборгованість за відсотками; 63 732,89 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 27 458,29 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року справа № 202/4494/16.

Позивач, звернувшись 23 вересня 2016 року з позовом про дострокове повернення кредиту і нарахованих відсотків, змінив тим самим строк кредитування, в межах якого можуть нараховувати відсотки за користування кредитними коштами.

Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 05 травня 2017 року (а.с. 103) позивач надав розрахунок заборгованості, в який включив суму відсотків за користування кредитними коштами, нарахованих по 11 квітня 2017 року (а.с. 104-107).

Суди попередніх інстанцій, визначаючи розмір кредитної заборгованості на підставі цього розрахунку, не звернули увагу на наведене і не зробили відповідних висновків щодо правомірності нарахування позивачем відсотків за період з 23 вересня 2016 року (день подання позовної заяви) до 11 липня 2017 року (дати, по яку нараховані відсотки за користування кредитними коштами) та правильності нарахування пені на ці відсотки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин, оскаржене судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

І. О. Дундар

М. М. Русинчук