Справа № 345/4030/18
Провадження № 22-ц/4808/60/19
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П, Ясеновенко Л.В.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 25 жовтня 2018 року в складі судді Юрчака Л.Б., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Підмихайлівської сільської ради Калуського району про визнання недійсним рішення Підмихайлівської сільської ради визнання недійсними записів реєстрації речових прав на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4, Підмихайлівської сільської ради Калуського району про визнання недійсним рішення Підмихайлівської сільської ради та визнання недійсними записів реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Позивач свої вимоги мотивувала тим, що рішенням сесії Підмихайлівської сільської ради від 27.03.2018 року затверджено проекти із землеустрою щодо відведення відповідачу ОСОБА_4 трьох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства ділянки АДРЕСА_1 та передано їх у власність ОСОБА_4 На підставі зазначених рішень останній зареєстрував право власності на вказані земельні ділянки, що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач посилається на те, що рішення сільської ради є незаконним, оскільки спірні земельні ділянки належали їх з відповідачем батьку - ОСОБА_6, який являвся головою колгоспного двору. Вона та відповідач являються спадкоємцями ОСОБА_6 та співвласниками по ? частині житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою по АДРЕСА_2, тому вважає що і земельні ділянки, що перебували у користуванні батька повинні належати обом спадкоємцям, а не тільки ОСОБА_4

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 25 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необгрунтованість.

Апелянт вважає, що суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи.

Суд не взяв до уваги те, що відповідач після смерті батька шляхом приховування даних та перекручення дійсних обставин справи у 2009 році подав до сільської ради заяву про те, що він є єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_6, що не відповідає дійсності.

На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку про те, що її права не порушені, оскільки вона втратила можливість користуватися земельними ділянками наданими у користування колгоспного двору.

Суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки вирішення земельного спору має для неї суттєве значення, а також не взяв до уваги подану нею заяву про виклик свідків, які б підтвердили факт користування нею спірними земельними ділянками.

Апелянт вважає, що суд невірно тлумачить норми земельного законодавства в частинні того, що після смерті її батька у 1997 році спірні земельні ділянки перейшли до сільської ради, так як всі земельні ділянки які були закріплені за колгоспним двором використовувалися нею та відповідачем на протязі 1991-2018 рр., будь-яких доказів того що ці земельні ділянки були вилучені після смерті батька не існує.

Суд не дав належної оцінки тому, що відповідачу надано три земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та не враховано положень ст. 121 ЗК України, згідно якої передача земельних ділянок безоплатно у власність провадиться один раз по кожному виду використання, оскільки ОСОБА_4, крім спірних, були приватизовані і інші земельні ділянки.

Апелянт просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу посилається на необгрунтованість вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 та зазначив що сільською радою не допущено порушень при прийнятті оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу просив залишити без задоволення.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 підтримали вимоги апеляційної скарги з наведених у ній підстав.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилабючись на обгрунтованість висновків суду.

Представник Підмихайлівської сільської ради у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задовенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуване позивачем рішення прийнято Підмихайлівською сільською радою в межах її компетенції та не порушує законних прав і інтересів позивача.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Встановлено, що рішенням сесії Підмихайлівської сільської ради від 27.03.2018 року затверджено ОСОБА_4 проект із землеустрою щодо відведення трьох земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства - ділянки АДРЕСА_1 та передано у власність ОСОБА_4 земельні ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,2355 га, НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства площею 0,1800 га, НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства площею 0,1084 га.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_4 зареєстрував право власності на вказані земельні ділянки, що підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_2 не погоджується із вказаним рішенням сільської ради посилаючись на те, що відповідачу передано у власність усі земельні ділянки що були закріплені за колгоспним двором, головою якого являвся їх з відповідачем батько ОСОБА_6

Так, рішенням Калуського міськрайонного суду від 21.05.2010 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_2 відносилось до суспільної групи «колгоспний двір» та було зареєстроване на праві особистої власності за ОСОБА_6(батьком сторін). Станом на 15.04.1991 року кожному із членів колгоспного двору якими являлися ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 належало по 1/3 частині в майні колгоспного двору. Після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина по закону на належну йому 1/3 частину будинку. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 прийнявши спадщину після смерті батька стали власниками по ? частині вказаного будинковолодіння кожен.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 01 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 проведено реальний розподіл будинковолодіння та визначено порядок користування земельною ділянкою. Судом вставнолено, що за будинковолодінням по вул. Мельника, 13 в с. Бережниця Калуського району (який належить сторонам по ? частині) закріплено земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Судом визначено порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту судової будівельно технічної експертизи, згідно якого за ОСОБА_7 та ОСОБА_2 закріплено право користування земельними ділянками площею по 0,0852 га за кожним, а решту земельної ділянки залишено у спільному користуванні.

Відповідно до довідки Підмихайлівської сільської ради від 12.07.2018 року № 179 за ОСОБА_6 до дня його смерті по відповідних контурах рахувалися чотири земельні ділянки площею 0,23 га, 0,09 га, 0,08 га, 0,21 га. Сільською радою відмічено, що земельна ділянка площею 0,08 га на даний час належить ОСОБА_8 (а.с.22).

Дані земельні ділянки у власності ОСОБА_6 не перебували та не входили до складу спадщини яка відкрилася після його смерті.

Встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до Підмихайлівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. Рішеннями Підмихайлівської сільської ради від 28.04.2009 року та 26.12.2011 року ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,52 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно довідки Підмихайлівської сільської ради від 18.07.2017 року встановлено, що ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_6 з 1997 року по 2011 рік не зверталася до сільської ради з питанням щодо оформлення права на земельні ділянки які були у користуванні її батька, а також не зверталася протягом вказаного періоду зі скаргами з приводу того, що даними земельними ділянками користується її барт ОСОБА_7

Рішенням Підмихайлівської сільської ради № 357 від 18.11.2016 року ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо надання їй у власність спірних земельних ділянок з тих підстав на дані земельні ділянки надано дозвіл на розробку проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_7

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, п. 34 ст. 26 та ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та здійснюється на сесіях цих рад шляхом прийняття рішень. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Положеннями ч. 3 ст. 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об»єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому згідно з ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Таким чином судом вставнолено, що ОСОБА_2 своїм правом про надання їй у власність спірних земельних ділянок не скористалася, після смерті батька не зверталася до сільської ради з заявою про виділення їй цих земельних ділянок, а звернулася після того, як сільською радою було прийнято рішення про надання дозволу на розробку проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_7

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивач для реалізації свого права на отримання земельної ділянки для ведення селянського господарства вправі звернутися до Підмихайлівської сільської ради із відповідною заявою на загальних підставах в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Посилання апелянта на те, що суд необґрунтовано розглянув дану справу в порядку спрощеного позовного проваження не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ч.3 ст. 274 ЦПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Дана справа не віднесена до категорії справ, які згідно ч. 4 зазначеної статті не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, а тому суд з врахуванням складності справи, обсягу та характеру доказів у справі, з врахуванням думки сторін дійшов правильного висновку про можливість розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом ) сторін.

Таким чином, позивач не була позбавлена у встановленому законом порядку подати докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те що суд необгрунтовано відхилив її клопотання про допит свідків які б могли підтвердили факт користування нею спірними земельними ділянками, оскільки сторонами представлено достатньо доказів для вирішення позову по суті, а пояснення свідків не можуть слугувати доказом неправомірності прийняття сільською радою рішення про затвердження ОСОБА_4 проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Крім того, судом встановлено, що за покійним батьком сторін ОСОБА_6 було обліковано чотири земельні ділоянки, однак одна із змельних ділянок площею 0,08 га передана ОСОБА_8, що спростовує доводи апелянта про те, що вона користувалася усіма земельними ділянками які були обліковані за її батьком.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 11.01.2013 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Підмихайлівської сільської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень від 28.04.2009 року про надання дозволу на розробку проекту відвеждення земельної ділянки у власність ОСОБА_4 та від 26.12. 2011 року про внесення змін в рішення від 28.04.2009 року. Таким чином зазначені рішення сільської ради позивачем у встановленому законом порядку не оскаржені та є чинними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд дав належну правову оінку зібраним дорказазм по справі, постановив рішення з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 25 жовтня 2018 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко