Справа № 159/5159/18
Провадження № 2/159/102/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

ТзОВ «ТКА» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення коштів. В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що ОСОБА_1 24.08.2016 був зарахований на посаду водія до ТОВ «Транс-Ковельавто» на підставі наказу (розпорядження) директора № ТКА 00000019 від 23.08.2016. ОСОБА_2 зарахований на посаду водія до ТОВ «Транс-Ковельавто» 10.08.2016, відповідно до наказу (розпорядження) директора № ТКА 00000017 від 09.08.2016. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до розпорядження № 114/114 від 07.07.2017, з 08.07.2017 по 24.07.2017 року були відправлені у відрядження за маршрутом м. Полтава (Україна) ОСОБА_3 (Франція). Відрядження полягало у транспортуванні вантажу за вказаним маршрутом автомобілем марки «ДАФ», державний номерний знак НОМЕР_1, напівпричіп номерний знак НОМЕР_2. 10.07.2017 водії повідомили про поломку транспортного засобу та поміщення автомобіля на станцію технічного обслуговування. Як вбачається з доповідної записки логіста від 15.07.2017, водії залишили без погодження робоче місце та автомобіль. Позивач зазначає, що перед відрядженням водіям були зараховані кошти на відрядження у сумі 15200 грн. ОСОБА_1 та 14250 грн. ОСОБА_2 21.07.2018 відповідачам було надіслано вимоги з проханням відзвітуватися та повернути невикористані під час відрядження кошти, однак дані вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були проігноровані. Відповідними наказами вказаних працівників були звільнено із підприємства. Згідно акту перевірки та перерахунку, сума невикористаних коштів під час відрядження становить 12193,77 грн. ОСОБА_1 та 10952,49 грн. ОСОБА_4 З посиланням на норми ст. 1212, ст. 1215 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Транс-Ковельавто» солідарно грошові кошти в сумі 23146,26 гривень, як неповернуту суму коштів, виданих на відрядження та судові витрати у справі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, з підстав, викладених у заяві, просить його задовольнити, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення у справі.

Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідачів було викликано через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, шляхом опублікування оголошення на сторінці Ковельського міськрайонного суду Волинської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2до суду не зявились, про причини неявки не повідомили, за правилами ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, суд вважає можливим, відповідно до положень ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України розглянути справу у відсутності відповідачів, за наявними у справі доказами та ухвалити заочне рішення.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що відповідачі перебували в трудових відносинах з ТОВ «Транс-Ковельавто», що стверджується копіями наказів (розпоряджень) про прийняття на роботу.

Як вбачається з копії наказу (розпорядження) про прийняття на роботу № ТКА 00000019 від 23.08.2016, ОСОБА_1 24.08.2016 був зарахований на посаду водія автотранспортних засобів ТОВ «Транс-Ковельавто».

На підставі наказу (розпорядження) про прийняття на роботу № ТКА 00000017 від 09.08.2016, ОСОБА_2 з 09.08.2016 було зараховано на посаду водія автотранспортних засобів ТОВ «Транс-Ковельавто».

Судом встановлено, що 07.07.2017, з метою здійснення перевезення вантажу за маршрутом: м. Полтава (Україна) ОСОБА_3 (Франція), позивач ТОВ «Транс Ковельавто» відрядило своїх працівників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відрядження терміном з 08.07.2017 по 24.07.2017 для надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів по замовленню Дочірнього транспортно-експедиційного підприємства «ІСТ-Захід», що підтверджується копіями розпоряджень № 114/114 від 07.07.2017.

Як вбачається з копії бухгалтерської довідки № 1, борг працівника ОСОБА_1 перед підприємством становить 12193,77 грн.

Як вбачається з копії бухгалтерської довідки № 2, борг працівника ОСОБА_2 перед підприємством становить 10952,49 грн.

Згідно ст. 121 КЗпП України, працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Аналогічна норма міститься у п.4 розділу І п.11 розділу II Інструкції «Про службові відрядження в межах України та за кордон», за змістом якої, підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток. Відрядженому працівникові перед від'їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження працівник зобов'язаний до закінчення п'ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню працівником до каси або зарахуванню на відповідний рахунок підприємства, що їх надало, у встановленому законодавством порядку.

У разі якщо під час службових відряджень відряджений працівник отримав готівку із застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження (банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи).

Відповідно до п.п. 170.9.3 (а) Податкового Кодексу України, у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку отримав готівку з застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження.

Форма Звіту про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, затверджена Наказ Міністерства фінансів України 28/09/2015 № 841.

Згідно п. 170.9.1. Податкового Кодексу України, податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно із цим підпунктом.

Відповідно до п. 170.9.2. Податкового Кодексу України, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку:

а) завершує таке відрядження;

б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

Тобто, всупереч вказаним нормам закону та в порушення п.п.2 п.17 розділу III Інструкції «Про службові відрядження в межах України та за кордон», відповідачі після завершення відрядження і до сьогоднішнього дня не подали звіт про використання коштів отриманих на відрядження, а також не надали оригінали документів, що підтверджують суму здійснених ними у відрядженні витрат та не повернули зазначені кошти.

Позивач неодноразово звертався до відповідачів з проханням зявитись на робочому місці та відзвітуватися за відрядження з попередженнями про примусове стягнення коштів, що стверджується копіями листів, проте відповідачі проігнорували всі звернення товариства.

Чинним трудовим законодавством України передбачено, що за шкоду, заподіяну внаслідок порушення покладених на працівника трудових обовязків, працівник несе відповідальність перед підприємством з яким перебуває в трудових відносинах.

Статтею 130 КЗпП України, визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно п.2 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність відповідно до законодавства у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Частиною 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте або збережене майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, позивачем надано суду належні та допустимі докази, які підтверджують те, що сума невикористаних коштів за відрядження відповідачем ОСОБА_1 становить 12193,77 гривень, сума невикористаних коштів за відрядження відповідачем ОСОБА_2 складає 10952,49 гривень, відповідачі не надали позивачу жодних документів, які б підтверджували факт понесених витрат під час здійснення даного відрядження.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1762 грн., який підлягає стягненню з відповідачів в рівних долях з кожного на користь позивача.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 12, 13, 76, 80-81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 11.15, 16, 1212, 1215 ЦК України, ст. 130, 134 КЗпП України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА» невикористані під час відрядження кошти в сумі 12193 (дванадцять тисяч сто девяносто три) гривні 77 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА» невикористані під час відрядження кошти в сумі 10952 (десять тисяч девятсот пятдесят дві) гривні 49 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рівних долях з кожного на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА» судові витрати у справі в сумі 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано головуючим 28.01.2019.

Головуючий:ОСОБА_5