У Х В А Л А

Іменем України

09 вересня 2019 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Таран Н.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року за нововоявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року за нововоявленими обставинами, посилаючись на те, що 28 листопада 2018 року у справі за її позовом до ОСОБА_2 ухвалено рішення, яким позовні вимоги було задоволено частково. Зокрема, вказаним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2200 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття. При зверненні до суду позивачем було вказано останню відому їй адресу місця проживання відповідача, а саме: АДРЕСА_1 . На початку 20 березня 2019 року стало відомо, що відповідач проживає в Республіці Білорусь. 26.03.2019 року позивач зверталась до компетентного суду Республіки Білорусь з клопотанням про надання дозволу на примусове визнання та виконання на території Республіки Білорусь рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року. 18.06.2019 року позивачем отримано лист з Головного територіального управління юстиції у м. Києві з ухвалою Вітебського обласного суду від 17.05.2019 року, про те, що ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні вищевказаного клопотання, оскільки відсутні достовірні докази про те, що ОСОБА_2 був повідомлений про час та місце слухання справи в Деснянському районному суді м. Києва, що йому була вручена копія позовної заяви, у відповідності до положень міжнародних правових актів, учасниками яких є Республіка Білорусь і Україна в матеріалах справи відсутні і не були надані стягувачем. Таким чином, встановлено ухвалою Вітебського обласного суду від 17.05.2019 року обставина про те, що відповідач з 31.03.2018 року зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 стала відома позивачу тільки 18.06.2019 року, після отримання позивачем листа з Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 13.06.2019 року та її ознайомлення з ухвалою Вітебського обласного суду від 17.05.2019 року. Крім того, звернення позивача 15.07.2019 року до Деснянського районного суду м. Києва з проханням звернутись із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу Республіки Білорусь по питанню врученню відповідачу рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року, як і отримання 15.08.2019 року відповіді від Деснянського районного суду м. Києва на зазначене звернення, фактично унеможливило звернутись до суду з даною заявою у визначений п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України строк. У зв`язку з вищевикладеним позивач просила суд визнати причину пропуску строку на подання заяви про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року поважною, поновити строк на подання заяви про перегляд вищевказаного рішення за ново виявленими обставинами, заяву задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, заяву про перегляд рішення за ново виявленими обставинами та додані до неї матеріалами, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини. Зокрема, вказаним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2200 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, у тому числі, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Із роз`яснень пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 року № 4 передбачено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі і стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення, і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і не можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 423 ЦПК підстав, перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в ст.ст. 424, 426 ЦПК України.

Згідно ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано: 1) з підстави, визначеної пунктом 1частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Згідно ч. 3, 4 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Суд приходить до висновку, що доводи на які посилається заявник як на доказ наявності нововиявлених обставин, а саме на те, що 18.06.2019 року їй стало відомо про те, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим неможливо виконати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2018 року, не може бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Крім того, ця обставина не спростовує фактів, покладених в основу судового рішення, не може вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Крім цього, суд вважає, що заявником дійсно пропущений 30-денний строк звернення до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, оскільки рішення ухвалено судом 28.11.2018 року, отримано представником позивача за довіреністю - ОСОБА_4 . 26.03.2019 року, однак заяву подано до суду лише 02.09.2019 року. Твердження заявника про неможливість звернення із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у зв`язку з тими обставинами, що вона зверталась до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове визнання та виконання на території Республіки Білорусь рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.11.2019 року, не беруться судом до уваги та навпаки підтверджують ту обставину, що заявник володіла інформацією щодо проживання відповідача в Республіці Білорусь.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з ч. 3 ст. 127 ЦПК України, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Тому, враховуючи викладене, суд вважає необхідним залишити заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за ново виявленими обставинами без розгляду.

Керуючись ст. ст. 4, 126, 127, 423, 424, 429 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року за нововоявленими обставинами - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року по цивільній справі №754/11471/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за нововоявленими обставинами - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н.Г. Таран