ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2089/19 Справа № 211/3309/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Управління Державної казначейської служби України

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_1, Державної казначейської служби України на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року, яке ухвалене суддею Ткаченко С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Управління Державної казначейської служби України, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 слідчий СВ Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління поліції в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 28 квітня 2014 року її сина, Піддубного Юрія Володимировича, було побито Серьгою С. Під час побиття ним наносились удари кулаками і ногами в голову і по тілу, а на сам кінець удар головою в обличчя. 03.05.2014 року з раннього ранку Піддубний Ю.В. був знайдений померлим. Цього ж дня відомості щодо смерті Піддубного Ю.В. були внесені до Реєстру досудових розслідувань. Проведення досудового розслідування доручено слідчому ОСОБА_4. 14.07.2014 року слідчий прийняв постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України. Вважаючи постанову слідчого не обґрунтованою та протиправною позивач в порядку ст.303 КПК України, подала скаргу до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу. 25.07.2014 року ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Папаригою В. А. постанова від 14.07.2014 року була скасована. При цьому суддя звернула увагу на неповноту дослідження причин смерті загиблого та необхідність проведення декількох слідчих дій. 30.07.2014 року у зв'язку зі скасуванням постанови, Піддубна Т.М. здала до канцелярії Довгинцівського РВ письмове клопотання, в якому просила слідчого вчинити певні слідчі дії. 14.08.2014 року, оскільки відповіді на вказане клопотання вона так і не отримала, їй довелося подавати до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу скаргу на бездіяльність слідчого. 18 серпня 2014 року вище вказаним районним судом було винесено ухвалу, якою було зобов'язано слідчого ОСОБА_4. вручити їй копію постанови про часткове задоволення її клопотання від 01.08.2014 р. про проведення окремих слідчих дій. 28.08.2014 р. вона отримала копію даної постанови. Слідчий СВ Довгинцівського РВ ОСОБА_4 належним чином так і не виконав власну постанову. Тому позивачу в котрий раз довелося звертатися до суду зі скаргою на невиконання слідчим власної постанови.

14 листопада 2014 року суддя Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_5 задовольнив скаргу позивача частково та визнав дії слідчого в частині проведення слідчого експерименту протиправними, зобов'язавши його провести експеримент за її участі. 02.12.2014 року, не отримавши відповіді, вона знову звернулася з клопотанням до слідчого ОСОБА_4., але відповіді вона не отримала. Тому позивач звернувся до прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу, з відповіді якої вона дізналася, що справа закрита постановою слідчого від 02.04.2015 року. 02.09.2015 року вона звернулася до суду зі скаргою, в задоволенні якої їй було відмовлено, однак відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області її вимоги були задоволені. Позивач вважає, що в діях відповідача вбачається грубе порушення Закону та її прав, у неодноразовому та безпідставному зупинені досудового слідства, тяганині досудового слідства. Позивач просила суд стягнути з відповідачів на свою користь відшкодування моральної шкоди, спричиненої працівниками Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за період до 01.11.2016 року в розмірі 50 000,00 гривень солідарно, та витрати з оплати правової допомоги в розмірі 9 700,00 гривень.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України 5 000 (п'ять тисяч) грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та 2000 ( дві тисячі) грв. витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_1. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 50 000 грн., посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. Вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає фактичним моральним стражданням, які вона перенесла та переносить у зв'язку із протиправністю дій слідчих правоохоронних органів під час проведення досудового розслідування.

В апеляційній скарзі представник Державної казначейської служби України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема вважає, що висновок суду про стягнення коштів з Казначейської служби, як юридичного органу, є невірним, оскільки в такому випадку кошти підлягають стягненню з Держави шляхом списання коштів Казначейством з державного бюджету.

Також вважає що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним і необґрунтованим, та не підтвердженим належними доказами.

На думку представника Державної казначейської служби України суд залишив поза увагою відсутність доказів, які мала надати позивач для підтвердження заподіяння їй моральних чи фізичних страждань.

Відзив на апеляційну скарги не подавались.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.05.2014 року до чергової частини Довгинцівського РВ КМУ надійшло повідомлення про те, що 03.05.2014 року, приблизно о 07:15 години за адресою: АДРЕСА_1 в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу виявлено труп ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без ознак насильницької смерті.За даним фактом 03.05.2014 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001164 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4. від 02.04.2015 року кримінальне провадження № 0001164 закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.Вказана постанова була скасована ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2015 року (а.с.8-11).

08 листопада 2016 року постановою слідчого СВ ДовгинцівськогоВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Кузьмицької І.Л. кримінальне провадження № 0001164 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.Вказана постанова була скасована ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2017 року (а.с. 72-74).

За час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0001164 за ст. 115 ч. 1 КК України ОСОБА_1, яка є матір'ю ОСОБА_6 заявляла клопотання про визнання її потерпілою в рамках вказаного кримінального провадження, але постановою слідчого від 29.05.2017 року їй було відмовлено у визнанні її потерпілою по кримінальному провадженні.

Постановою слідчого від 29.05.2017 року ОСОБА_1 також було відмовлено в її клопотанні про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0001164 за ст. 115 ч. 1 КК України так як її не визнано потерпілою.

14.11.2014 року ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_5 скарга ОСОБА_1 на дії, бездіяльність слідчого ОСОБА_4. була задоволена частково, а саме визнано протиправними дії слідчого в частині проведення слідчого експерименту без участі потерпілої та її представника, без участі усіх свідків побиття, без застосування відеозапису та зобов'язано слідчого провести даний слідчий експеримент (а.с. 16-19).

12.08.2015 року ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу скарга ОСОБА_1 була задоволена, визнано протиправними дії слідчого СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 в частині одержування копії процесуальних документів та письмових повідомлень у випадках, встановлених КПК України. Визнано протиправними дії слідчого СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 у праві потерпілої отримати копії і знайомитись з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення в порядку, передбаченому КПК України, в тому числі після відкриття матеріалів згідно зі ст. 290 КПК України, а також знайомитися і отримувати копії з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження. Зобов'язано слідчого СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 вручити ОСОБА_1 копію постанови про закриття кримінального провадження від 02.04.2015 року (а.с. 12-13).

14.09.2015 року ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні скарги на постанову слідчого ОСОБА_4. від 02.04.2015 року про закриття кримінального провадження № 0001164. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.11.2015 року ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу було скасовано та постановлено нову ухвалу про скасування постанови слідчого СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 02.04.2015 року про закриття кримінального провадження. Матеріали кримінального провадження, винесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001164 направлено до СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області для здійснення досудового розслідування (а.с. 8-11).

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 24.01.2017 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого Кузьмицької І.Л. про закриття кримінального провадження № 0001164 від 08.11.2016 року було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2017 року ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу було скасовано та постановлено нову ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1, скасовано постанову слідчого СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 08 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження. Матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001164 направлено до СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області для здійснення досудового розслідування (а.с. 70-71, 72-74).

30.08.2017 року ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу скарга ОСОБА_1, ОСОБА_3 на постанови слідчого СВ Довгинцівського ВП Криворізького ВП Головного управління ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії слідчого СВ Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та скасування постанов про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою, про відмову в задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим, про відмову потерпілій ОСОБА_1 в ознайомленні з матеріалами кримінального провадження задоволено частково. Визнано протиправними дії слідчого СВ Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та скасовано постанови слідчого СВ Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 29.05.2017 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілою, про відмову в задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим (а.с. - 109-110).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з'ясував права та обв'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки в даному спорі правовою підставою для відшкодування шкоди є, зокрема, встановлена ухвалами Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.11.2014 року, 12.08.2015 року та 30.08.2017 року протиправність слідчих Довгинцівського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, в подальшому Довгинцівського ВП КВП ГУНП Дніпропетровської області, тому відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України, а застосуванню підлягають норми ст. 1174 ЦК України і заподіяна моральна шкода повинна бути відшкодована державою Україна.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції виходив з вимог ст.ст. 23, 1174 ЦК України, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на характер та обсяг страждань, яких завдано позивачці внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування при здійсненні своїх повноважень, стягнув з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 5000 грн.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень(ч.3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію»).

Частиною 1 ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1 ) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності : фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

За змістом роз'яснень, які містяться у п.п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

При цьому, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, надавши оцінку зібраним у справі доказам, які свідчать про характер, обсяг і тривалість страждань, яких зазнала позивачка у справі в зв'язку із діями відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вірно визначив розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу бездіяльністю органів досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд визначаючи розмір моральної шкоди, не врахував моральні страждання, які вона перенесла та переносить у зв'язку із протиправністю дій слідчих правоохоронних органів під час проведення досудового розслідування колегією суддів відхиляються, оскільки розмір моральної шкоди визначений судом з урахуванням роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача в частині стягнення моральної шкоди саме з Державної казначейської служби України.

Згідно із п.п. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Отже, висновок суду першої інстанції про стягнення моральної шкоди з відповідача, яке проводиться Державною казначейською службою України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог ст.ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України, є вірним.

Доводи апеляційної скарги відповідача Управління державної казначейської служби України про те, що суд залишив поза увагою відсутність доказів, які мала би надати позивач для підтвердження заподіяння їй моральних чи фізичних страждань спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що завдані страждання позивачу у вигляді душевних переживань, які були викликані нехтуванням її прав, протиправними діями слідчих Довгинцівського ВП ГУНП Дніпропетровської області, у зв'язку з чим позивач вимушена звертатися із скаргами до суду, що змусило її нервувати, створили дискомфорт та звичайний режим її життя.

Отже суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що характер та обсяг страждань, яких завдано позивачці внаслідок вимушених змін у її житті, необхідності витрати зусилля, заподіяними позивачці внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування при здійсненні своїх повноважень, мали негативні наслідки і пов'язані з цим душевні та моральні страждання і переживання.

Також не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги відповідача Управління державної казначейської служби України щодо безпідставності стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Частинами 1-5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_1 скориставшись своїм правом на захист, 20 березня 2017 року уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Якименко С.Г. згідно якого їй надана професійна правнича допомога: усні та письмові консультації з посиланням на норми права, складання та подання позовної заяви, складання та подання уточненого позову, підготовка та участь в судових засіданнях від 11.04.2017 року, 18.10.2017 року (а.с. 88, 117). Відповідно до уточнення позовних вимог позивач просила витрати на правничу допомогу у розмірі 9 700 гривень (а.с. 112). На підтвердження понесення витрат на надання професійної правничої допомоги позивачем надано розрахункову квитанцію про сплату адвокату 2 000 грн. та акт приймання-передачі правової допомоги відповідно до умов договору (а.с. 113-114).

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

При відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України від 17 грудня 2018 року (а.с. 200) було задоволено клопотання Державної казначейської служби України про відстрочення судового збору - відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року до ухвалення судового рішення у справі, тому з Державної казначейської служби України в доход держави належить стягнути судовий збір.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1, Управління Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з Державної казначейської служби України в доход держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 826 гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: