Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 234/1657/16-ц

провадження № 61-14240св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, відповідач - Донецька обласна організація Професійної спілки працівників освіти і науки України,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 вересня 2016 року у складі судді

Марченко Л. М. та рішення Апеляційного суду Донецької області

від 02 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Дундар І. О.,

Корчистої О. І., Тимченко О. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Донецької обласної організації професійної спілки працівників освіти і науки України (далі - Профспілка) про зобов'язання внести зміни до трудової книжки про правову підставу звільнення, стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 1998 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду провідного інструктора внутрішньо спілкової роботи Донецького обласного комітету профспілки робітників освіти та науки України та працювала на займаній посаді до 09 листопада 2015 року, з якої була звільнена за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

Отримавши трудову книжку та вивчивши відповідні записи у трудовій книжці щодо свого звільнення, ОСОБА_1 зазначила, що відповідачем порушені її права як працівника, оскільки у трудовій книжці зазначено, що її звільнено із займаної посади 25 червня 2015 року на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку, ОСОБА_1 просила суд зобов'язати Донецьку обласну організацію профспілки працівників освіти і науки України внести зміни у трудову книжку в частині звільнення позивача 23 червня 2015 року з

пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України на статтю 38 КЗпП України; стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати у сумі 50 425,74 грн, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні - 84 221,06 грн, моральну шкоду - 50 000 грн.

У травні 2016 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги і просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати за період з лютого по червень 2015 року в сумі 50 425,74 грн, вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку - 12 347,46 грн, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 23 червня

2015 року по 01 лютого 2016 року - 102 784,22 грн та моральну

шкоду - 50 000 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 13 червня 2016 року позовні вимоги в частині зобов'язання внести зміни до трудової книжки про правову підставу звільнення залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з лютого 2015 року трудова діяльність ОСОБА_1 в межах Донецької обласної організації профспілки працівників освіти і науки України не здійснювалася, оскільки профспілка припинила свою діяльність, у зв'язку з тим, що знаходилась на непідконтрольній українській владі території. Отже, за період з лютого по червень 2015 року ОСОБА_1 обґрунтовано не нараховувалась заробітна плата, оскільки у даний період позивач не працювала.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2016 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 вересня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкодискасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Стягнуто з Донецької обласної організації Профспілки працівників освіти і науки України на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в сумі 4 874 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 4 874 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди - 200 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Тому наявні підстави для стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що Донецька обласна організація профспілки працівників освіти і науки України не довела належними та допустимими доказами на підтвердження припинення або призупинення діяльності, оскільки фактично діяльність останньої продовжувалась. Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій є такими, що не відповідають закону та ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У серпні і жовтні 2017 року Донецька обласна організація профспілки працівників освіти і науки України подала відзиви на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.

20 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 01 липня 1998 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду провідного інструктора внутрішньоспілкової роботи Донецького обласного комітету профспілки робітників освіти та науки України та працювала на займаній посаді по день звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови обласного комітету Донецької обласної організації профспілки працівників освіти та науки України від 23 червня 2015 року № 01/13-1 ОСОБА_1 звільнено

з 23 червня 2015 року на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України.

Також суди встановили, що постановою Президії центрального комітету профспілки працівників освіти і науки України від 04 червня 2015 року № П-34-4 з 04 червня 2015 року припинені повноваження голів та членів всіх виборних профспілкових органів Донецької обласної організації профспілки працівників освіти і науки України, що знаходяться на непідконтрольних українській владі територіях. 14 квітня 2015 року відбулася зміна юридичної адреси, виконуючим обов'язки керівника Профспілки призначено ОСОБА_5

ОСОБА_1, яка була зареєстрована та проживала у місті Донецьку, разом з організацією до міста Краматорська у квітні 2015 року не перемістилася, до роботи не приступила, у зв'язку з чим 23 червня 2015 року була звільнена із займаної посади на підставі пункту 6 частини першої

статті 36 КЗпП України, у зв'язку з відмовою від переведення для роботи в іншій місцевості разом із організацією. Дане рішення про звільнення та підстави звільнення позивач не оскаржила.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Як вбачається з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 20 липня 2015 року № 1426/49549 ОСОБА_1 лише 20 липня

2016 року визначилася зі своїм фактичним місцем проживання, переїхавши до міста Краматорська.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що з лютого 2015 року трудова діяльність ОСОБА_1 в межах Донецької обласної організації профспілки працівників освіти і науки України не здійснювалася, оскільки профспілка припинила свою діяльність, у зв'язку з тим, що знаходилась на непідконтрольній українській владі території.

Встановивши, що у період з лютого по червень 2015 року ОСОБА_1 не працювала, тому суди дійшли вірного висновку, що позивачу обґрунтовано не нараховувалась заробітна плата.

Разом з тим, відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення вихідної допомоги, апеляційний суд виходив з того, що це передбачено статтею 44 КЗпП України, тому правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині. Розмір вихідної допомоги в сумі 4 874 грн є обґрунтованим, іншого розміру вихідної допомоги відповідач не надав, вказаний розмір не спростовано належними та допустимими доказами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутності його вини в непроведенні повного розрахунку з позивачем при її звільненні.

Встановивши, що між сторонами був спір щодо розміру належних звільненому працівникові сум, який вирішений частково на користь позивача, то наявні підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в цій частині на підставі частини другої статті 117 КЗпП України, з урахуванням усіх обставин в конкретній справі.

Отже, з відповідача на користь позивача правильно стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4 874 грн.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що встановлено порушення прав позивача, та врахувавши ступінь і характер моральних страждань позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги про те, що Донецька обласна організація профспілки працівників освіти і науки України не довела належними та допустимими доказами на підтвердження припинення або призупинення діяльності є необґрунтованими, оскільки постановою президії центрального комітету Профспілки працівників освіти і науки України від 04 червня 2015 року № П-34-4 з 04 червня 2015 року припинені повноваження голів та членів всіх виборних профспілкових органів Донецької обласної організації профспілки працівників освіти і науки України. Отже, Донецька обласна організація профспілки працівників освіти і науки України свою діяльність припинила, оскільки вказана Профспілка знаходилась на непідконтрольній українській владі території.

Отже, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду є достатньо обґрунтованими та мотивованими.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказані судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 вересня 2016 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська