ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/708/18

Головуючий у першій інстанції - Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/66/19

Чернігівський апеляційний суд у складі

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ТОВ «БУ-1 ПРИЛУКИ»,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ «БУ-1 ПРИЛУКИ» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «БУ-1 ПРИЛУКИ» про стягнення заборгованості,

місце ухвалення рішення суду - м. Прилуки,

дата складання повного тексту судового рішення - 05 жовтня 2018 року.

У С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТОВ «БУ-1 Прилуки», в якому просив стягнути з відповідача на його користь 228514,07 грн заборгованості. У мотивування заявлених вимог зазначив, що у період перебування на посаді директора товариства з 18 листопада 2015 року по 08 грудня 2017 року він вносив на рахунок підприємства особисті кошти на придбання обладнання, сплату комунальних послуг, податків, зборів, інших обов'язкових платежів до бюджету. Такі його майнові дії були пов'язані з організацією виробничої діяльності товариства та уникненням настання невигідних для відповідача майнових наслідків, у тому числі застосування штрафних санкцій, невиконання договірних зобов'язань, відключення комунальних послуг тощо.

Рішенням від 05 жовтня 2018 року Прилуцький міськрайонний суд позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнив частково. Стягнув з ТОВ «БУ-1 Прилуки» на користь позивача заборгованість з виплати грошових коштів, витрачених ОСОБА_2 на придбання товарів (послуг) для ТОВ «БУ-1 Прилуки» у розмірі 193152,76 грн. В іншій частині позовних вимог відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «БУ-1 Прилуки», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту дослідження доказів та з'ясування фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст.ст. 1158-1160 ЦК України, якими врегульований порядок вчинення дій в майнових інтересах іншої особи без її доручення, не взяв до уваги той факт, що відповідно до листа Мінфіна від 01 грудня 2016 року у разі придбання працівником за власні готівкові кошти товарів для потреб підприємства, використання власних коштів у відрядженні до бухгалтерської служби подається у визначені законодавством строки звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт - авансовий звіт.

Представник відповідача зазначає, що керівник підприємства повинен підтвердити доцільність та обґрунтованість здійснених працівником витрат та затвердити зазначений звіт, видавши відповідний наказ, що є підставою для внесення відомостей до бухгалтерської звітності. Проте, в додатках до позову відповідного наказу долучено не було, а позивачем не підтверджено належними доказами, що звіти були обліковані в бухгалтерському обліку.

Стверджує, що ОСОБА_2 доданими до звітів копіями квитанцій жодним чином не доведена доцільність та обґрунтованість здійснених ним витрат, а саме, оплати послуг за автоматизоване визначення вартості будівельних робіт, оплати за зберігання ТМЦ, перерахування грошових коштів як аліментів фізичній особі ОСОБА_8, оплати за участь у тендері, оплати заборгованості за ВП № 31807196 тощо. На думку представника відповідача, необхідність та доцільність зроблених позивачем оплат є сумнівним та викликає думки з приводу умисного штучного створення колишнім директором заборгованості товариства перед собою для подальшого збільшення боргів підприємства та затягування в процедуру банкрутства і блокування діяльності підприємства.

Скаржник звертає увагу на недоведеність позивачем того факту, що внесені ним грошові кошти належали йому особисто, оскільки хоча в квитанціях і вказано, що розрахунки здійснювались через ОСОБА_2, але він, як директор товариства, і був зобов'язаний сплачувати відповідні платежі від імені ТОВ «БУ-1 Прилуки».

Також апеляційна скарга містить посилання на те, що наявний у матеріалах справи звіт аудитора від 12 червня 2018 року не може бути належним доказом наявності заборгованості ТОВ «БУ-1 Прилуки» перед ОСОБА_2, оскільки аудит був проведений без дотримання встановленої ст. 146 ЦК України (в редакції, що діяла на момент проведення) процедури, а заявлене стороною відповідача клопотання про призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи було відхилене судом всупереч приписам ст.ст. 43, 80, 89 ЦПК України.

Представник вважає незаконним стягнення на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн з огляду на те, що позивачем не доведений фактичний обсяг розміру таких витрат і не надано жодних доказів відображення адвокатом доходів та витрат за цією справою відповідними первинними документами.

У наданому відзиві ОСОБА_2, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просить у її задоволенні відмовити, а судове рішення - залишити без змін. Вказує, що подані ним звіти були затверджені і за наслідком такого затвердження відображені в бухгалтерському обліку в комп'ютерній базі «1С-Підприємство» по рахунку 3721 «розрахунки з підзвітними особами», що підтверджується і звітом аудитора від 12 червня 2018 року. Факт подання звітності у відповідності до положень ст. 1159 ЦК України підтверджується і відповіддю ГУ ДФС у Чернігівській області, наданої на звернення відповідача і доданою до матеріалів справи.

Позивач зазначає, що обійнявши посаду директора, отримав збиткове підприємство і здійснені ним витрати з власних коштів, з якими частково погодився районний суд, були направлені на уникнення негативних наслідків для товариства у вигляді нарахування штрафів і пені та з метою здійснення товариством повноцінної господарської діяльності.

Звертає увагу, що заперечуючи сплату ним в інтересах товариства саме особистих коштів, відповідач не надав доказів на підтвердження наявності коштів на рахунках товариства на проведення таких оплат, і, маючи в наявності всі документи, пов'язані з діяльністю товариства, самоусунувся від покладеного на нього обов'язку довести свої заперечення.

Посилається на правильність висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки факт сплати коштів на надання адвокатом правничої допомоги підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Іншими учасниками справи відзиви на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавались.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, сплачена позивачем сума 193152,76 грн була об'єктивно обумовлена, оскільки скерована на отримання ТОВ «БУ-1 Прилуки» відповідних послуг, придбання обладнання, сплату податків, зборів та інших обов'язкових платежів до бюджету, що у протилежному випадку могло б загрожувати настанням для товариства невигідних майнових наслідків, і вказані обставини стороною відповідача спростовані не були.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, районний суд зазначив, що не доведено доцільності та очевидної виправданості внесення коштів для оплати за телекомунікаційні послуги, в тому числі і інтернет, вказавши, що позивач, перебуваючи на посаді керівника міг та повинен був оцінити фінансове становище товариства та відмовитись від отримання вказаних послуг або ж зменшити їх кількість. З тих же підстав відмовлено у стягненні сум, витрачених ОСОБА_2 на оплату консультаційних послуг з питань автоматизованого визначення вартості будівельних робіт при застосуванні ПК АВК-5, придбання комп'ютера, погашення аліментних зобов'язань, оплату за послуги по зберіганню ТМЦ, оплату послуги по відкриттю банківського рахунку в ПАТ «ПУМБ» та оплату постачальникам послуг ТОВ «Аґрус Лімітед» і ТОВ Єрмаков С.М.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним вище висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 є одним із співзасновників ТОВ «БУ-1 Прилуки» (т. 1 а.с. 97-98).

У період з 18 листопада 2015 року по 08 грудня 2017 року позивач на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «БУ-1 Прилуки», що зазначено у протоколі № 1-11 від 17 листопада 2015 року обіймав посаду директора ТОВ «БУ-1 Прилуки», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача та відповідними наказами про прийняття та про звільнення (т. 1 а.с. 8, 9-11).

Розділом 2 укладеного 21 грудня 2015 року контракту з директором ТОВ «БУ-1 Прилуки» визначені права та обов'язки директора (т. 1 а.с. 12), до яких віднесено зобов'язання безпосередньо здійснювати поточне керівництво ТОВ «БУ-1 Прилуки», забезпечувати його діяльність, ефективне використання і збереження майна ТОВ «БУ-1 Прилуки» та визначено, що директор підзвітний зборам учасників товариства і організує виконання їх рішень.

Звернувшись з вимогою про стягнення з ТОВ «БУ-1 Прилуки» заборгованості, ОСОБА_2 зазначав, що у період перебування на посаді директора вносив на рахунок підприємства особисті кошти на придбання обладнання, сплату комунальних послуг, податків, зборів, інших обов'язкових платежів до бюджету з метою уникнення настання невигідних для відповідача майнових наслідків, у тому числі застосування штрафних санкцій, невиконання договірних зобов'язань, відключення комунальних послуг тощо.

На підтвердження заявлених вимог позивачем були надані копії звітів про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, та копії платіжних документів (фіскальних чеків та квитанцій) за 2015-2017 роки з відмітками «платник ТОВ «БУ-1 Прилуки» через ОСОБА_2.» (т. 1 а.с. 13-89).

Зобов'язання, що виникають із вчинення дій у майнових інтересах іншої особи без її доручення врегульовано главою 79 ЦК України, а саме, ст.ст. 1158-1160 ЦК України.

Так, відповідно до приписів ч.ч 1, 2 ст. 1158 ЦК України якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

Суб'єктами вказаного зобов'язання є особа, майновим інтересам якої загрожує небезпека (господар) та особа, яка вчинила дії в інтересах господаря без його доручення (гестор).

Згідно зі ст. 1160 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат.

Ураховуючи наведені норми законодавства, для виникнення у особи права на відшкодування фактично зроблених витрат при вчиненні дій в майнових інтересах іншої особи, необхідною є наявність певних умов: небезпека має загрожувати саме майновим інтересам господаря; небезпека настання невигідних для господаря майнових наслідків має бути реальною, а не уявною; дії гестора щодо запобіганню, усунення або зменшення небезпеки настання невигідних майнових наслідків здійснюються ним за власною ініціативою, а не у зв'язку з укладенням договору доручення чи іншого цивільно-правового договору, а також відповідні дії не мають бути пов'язаними з виконанням службових чи інших, покладених відповідно до вимог закону, обов'язків; дії, вчинені гестором в інтересах іншої особи без її доручення, мають містити очевидну користь для заінтересованої особи; зобов'язання з відшкодування витрат, понесених особою у зв'язку з вчиненням нею дій у майнових інтересах іншої особи без її доручення виникає за умови відсутності можливості отримати відповідну згоду на вчинення дій у її інтересах.

При цьому невиконання гестором передбаченого ч. 2 ст. 1158 ЦК України обов'язку при першій негоді повідомити господаря про відповідні дії тягне за собою втрату гестором права на відшкодування зроблених витрат; гестор усвідомлює спрямованість своїх дій щодо запобігання, усунення або зменшення невигідних наслідків майновим інтересам господаря.

Аналізуючи наведені норми та письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 не відповідає вимогам закону, оскільки судом першої інстанції не була з'ясована наявність у сукупності всіх правових підстав, з якими закон пов'язує можливість виникнення у позивача права на відшкодування фактично зроблених витрат при вчиненні дій в майнових інтересах відповідача без його доручення, що є необхідним для застосування ст.ст. 1158, 1160 ЦК України для спірних правовідносин.

Так, на думку колегії суддів, для забезпечення можливості подальшого відшкодування зроблених витрат, ОСОБА_2 мав довести не лише вчинення дій без доручення юридичної особи, що містять для неї очевидну користь, а й те, що у нього була відсутня можливість отримати відповідну згоду на вчинення дій від особи, майновим інтересам якої загрожує небезпека.

Відповідно до статуту відповідача (т. 1 а.с. 176-184) управління товариством здійснюють Загальні збори учасників товариства, які є вищим органом управління товариства, і Директор. До виключної компетенції Зборів учасників, у тому числі належить затвердження річних звітів, річних результатів діяльності Товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків Ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частини прибутку(дивідендів), визначення порядку покриття збитків.

Отже, апеляційний суд вважає, що являючись одночасно співзасновником і директором товариства, позивач був обізнаний про порядок та процедуру скликання Зборів учасників, а також про перелік питань, що відносяться до виключної компетенції таких Зборів. Разом з тим, матеріали даної справи не містять доказів, які б підтверджували відсутність у позивача можливості отримати відповідну згоду Зборів учасників на вчинення ним дій в інтересах товариства за власні кошти.

Крім цього, як свідчать надані ОСОБА_2 звіти, спірні кошти позивач вносив на протязі 2015-2017 років. Отже, у кожному конкретному випадку внесення особистих коштів він був зобов'язаний при першій нагоді повідомити Збори учасників про вчинення дій в інтересах товариства без його доручення. Апеляційний суд зважає на те, що поняття «при першій нагоді» є оціночним, але виходить з того, матеріали даної цивільної справи взагалі не містять жодних доказів здійснення стороною позивача повідомлення ТОВ «БУ-1 Прилуки» про вчинення дій в інтересах відповідача без його доручення навіть після припинення з товариством трудових відносин. Отже, виходячи з положень ч. 2 ст. 1158 ЦК України, ОСОБА_2 втратив право на відшкодування зроблених витрат.

При цьому, ОСОБА_2 до позовної заяви надано копії звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт за спірний період, на яких у графі «затвердження» проставлено лише підпис без зазначення прізвища, ім'я та по батькові особи, яка такий підпис вчинила (тобто затвердила звіт), печаткою товариства підписи не посвідчені. Наведене, на думку колегії суддів, ставить під сумнів вірність оформлення бухгалтерської документації та її подальшого відображення у бухгалтерському обліку товариства, як зобов'язання перед підзвітною особою, визнане підприємством, за кредитом субрахунку 1172 «розрахунки з підзвітними особами».

Беручи до уваги невідповідність висновків районного суду обставинам справи, допущення порушень у застосуванні норм матеріального права, апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і задовольняє апеляційну скаргу, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених відповідачем, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «БУ-1 Прилуки» 3427,71 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ТОВ «БУ-1 ПРИЛУКИ» задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 жовтня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «БУ-1 ПРИЛУКИ» про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь ТОВ «БУ-1 ПРИЛУКИ» (, вул. Індустріальна, буд. 2 м. Прилуки, 17500) 3427 (три тисячі чотириста двадцять сім) грн 71 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його прийняття і може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий Судді: