Справа №295/7622/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заочне

04.09.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.

за участю секретаря Білінської Л.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист гідності і честі, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, та порушує право на недоторканість ділової репутації ОСОБА_1 інформацію, поширену відповідачем ОСОБА_3 в присутності третіх осіб - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , , шляхом висловлювань та жестів, котрі розтлумачуються як, «підла, нікчемна людина; надзвичайно дурний і завзятий у своїй дурості чоловік; тупа, неадекватна людина, негідник»; просив зобов`язати відповідача спростувати недостовірну негативну інформацію про нього ОСОБА_1 , яку поширив відповідач, у той же спосіб, у який вона була поширена і перед тими ж людьми, перед якими вона була поширена; Стягнути з відповідача на користь позивача 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог вказано, що відповідач ОСОБА_3 зневажливо поставилася до позивача, порушуючи гарантоване Конституцією України право. 15.09.2017 року відповідач ОСОБА_3 поширив відносно позивача недостовірну інформацію, яка полягала у нецензурних висловлюваннях, жестах та іншій антигромадській поведінці. Підтвердженням вчинення відповідачем проти позивача протиправних діянь є, на думку останнього, лист Житомирського відділу поліції ГУ Нацполіції в Житомирській області від 11.10.2017 року, в якому зазначено, що до відповідача були застосовані заходи впливу, а саме, проведено профілактичну бесіду про неприпустимість антигромадської поведінки в побуті та винесено офіційні застереження про недопущення вчинення антигромадської поведінки в подальшому. Позивач вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього відповідачем завдано шкоди немайновим інтересам, порушено його гідність, честь та ділову репутацію та внаслідок окреслених порушень, в порядку ст. 23 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Богданович В.П. підтримали свої вимоги та просили задовольнити.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому ЦПК України порядку, проте, судові повістки повернулись на адресу суду не врученими відповідача , із відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання».

Заслухавши пояснення позивача, свідка ОСОБА_6 , дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві 15.09.2017 року відповідач ОСОБА_3 поширив відносно позивача недостовірну інформацію, яка полягала у нецензурних висловлюваннях, жестах та іншій антигромадській поведінці, котрі розтлумачуються як, «підла, нікчемна людина; надзвичайно дурний і завзятий у своїй дурості чоловік; тупа, неадекватна людина, негідник», яка не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

На підтвердження своїх доводів позивачем було заявлено клопотання про допит свідків.

В судовому засіданні 04.09.2019 року свідок ОСОБА_6 пояснив, що відповідач своїм автомобілем заблокував проїзд, в подальшому висловлювався в адресу ОСОБА_1 нецензурною лайкою, показував образливі жести.

Відповідно до ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Згідно ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до ст. 276 ЦК України орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення.

Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року детально роз`яснений порядок застосування судами норм чинного законодавства щодо правового захисту честі, гідності та ділової репутації. Зокрема, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Пункт 18, 19 постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням, оскільки відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

З урахуванням викладеного, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вислови, здійснені ОСОБА_3 15.09.2017 року до ОСОБА_1 є оціночними судженнями та не є підставою для застосування положень ст. 277 ЦК України. Разом з тим, позивачем доведено, що ОСОБА_3 висловлювався нецензурною лайкою до ОСОБА_1 , вів себе зухвало, чим завдав позивачу моральної шкоди.

У позовній заяві розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_1 оцінив у 6000,00 грн. Проте, позивачем не обґрунтовано таку суму моральної шкоди, а тому дана вимога підлягає задоволенню частково, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню в сумі 1000,00 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судові витрати на користь держави у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист гідності і честі, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1000,00 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 768,40 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 09.09.2019 року

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , ідент. код НОМЕР_2

Суддя Л .М. Чішман