Справа № 125/2769/15-ц
Провадження № 22-ц/801/1644/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 рокуСправа № 125/2769/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 125/2769/15-ц за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Барського районного суду Вінницької області від 29 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Хитрука В. М. у залі суду, повне судове рішення складено 31 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до умов договору № б/н 17 жовтня 2011 року відповідач отримала кредит у сумі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 300, 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.

Взяті на себе зобов?язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 31 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 22 832, 50 грн, з яких: 14 911 грн - заборгованість за кредитом, 6 158, 05 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 200 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 063, 45 грн - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року до участі у справі як співвідповідача залучено ОСОБА_2 .

У січні 2019 року ПАТ КБ «Приватбанк» уточнив позовні вимог, зазначивши, що станом на 30 листопада 2018 року заборгованість позичальника становить 120 397, 24 грн, з яких: 14 911 грн - заборгованість за кредитом, 105 486, 24 - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 28 лютого 2018 року до 30 листопада 2018 року та просив стягнути зазначену заборгованість з відповідачів у солідарному порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 29 травня 2019 року

у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів укладення з ОСОБА_1 договору кредиту, оскільки у заяві-анкеті про приєднання до умов та правил надання банківських послуг остання обрала банківську послугу шляхом проставлення відміток навпроти таких видів банківських карток як «пенсійна картка» та «ощадкнижка (депозит»), а позивачем не надано інших доказів про укладення саме договору кредиту.

Копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банком послуг від 17 жовтня 2011 року містить лише погодження про укладення договору, однак не містить даних про отримання кредиту, відкриття карткового рахунку, видачі та отримання кредитної картки, розміру бажаного кредитного ліміту тощо.

Надані банком копії «Умов та правил надання банківських послуг», а також Тарифи не містять підпису відповідача та не можуть слугувати підтвердженням, що саме з цими Умовами і правилами надання банківських послуг ознайомився відповідач, підписуючи анкету-заяву.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», не погодившись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями Вінницького апеляційного суду від 08 липня 2019 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Сопрун В. В.. Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» та надано відповідачам строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою цього ж суду від 26 липня 2019 року справу призначено до розгляду на 04 вересня 2019 року у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розпорядженням керівника апарату суду від 03 вересня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл справи в частині судді Сопруна В. В., який входить до складу колегії суддів, у зв?язку з перебуванням його у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справ між суддями Вінницького апеляційного суду від 03 вересня 2019 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що між сторонами було укладено кредитний договір у порядку частини 1 статті 634 ЦК України, оскільки відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєдналася до договору та погодилася з його умовами. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору та підписання їх позичальником не вимагається.

Відповідач факту укладення кредитного договору не оспорювала, розрахунок заборгованості не спростувала, не довела відсутність заборгованості, тому суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 указувала на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд вирішив справу з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Також указувала на необґрунтованість мотивів позивача щодо укладення кредитного договору та відповідальності за його порушення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 17 жовтня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву (т. 1 а. с. 7, у якій надала згоду, що ця заява, разом з пам?яткою клієнта,

Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Вона ознайомилася та погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовому вигляді.

Звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що умови кредитного договору позичальником належним чином не виконувалися, що призвело до порушення останньою взятих на себе зобов?язань, у зв?язку з чим стягненню з відповідачів на його користь підлягає заборгованість в сумі 120 397, 24 грн, з яких: 14 911 грн - заборгованість за кредитом, 105 486, 24 - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 28 лютого 2018 року до 30 листопада 2018 року.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Підставою позову зазначено невиконання кредитних зобов?язань відповідачем, що пов?язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17 жовтня 2011 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 надала згоду, що ця заява, разом з пам?яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Вона ознайомилася та погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовому вигляді.

Із зазначеної копії анкети-заяви слідує, що ОСОБА_1 надала згоду на отримання пенсійної картки та ощадкнижки (депозит) шляхом проставлення відповідних позначок у анкеті-заяві (т. 1 а. с. 7).

При цьому указана заява не містить даних про укладення між сторонами кредитного договору, умов його надання, відомостей про суму кредиту/кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії.

В матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму кредиту та видачу кредитної картки «Універсальна».

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до вимог чинного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (частина перша статті 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєдання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв?язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

З матеріалів справи слідує, що банк, пред`являючи вимоги про сплату кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути з відповідача відсотки за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17 жовтня 2011 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими документами ознайомилася і погодилася відповідач шляхом проставлення підпису в анкеті-заяві.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновками Верховного суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

В анкеті-заяві від 17 жовтня 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку зазначено, що ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, погодилася укласти договір про надання банківських послуг, проте дані про відкриття карткового рахунку та видачу їй саме кредитної картки у вказаній заяві відсутні.

Натомість відповідні позначки у заяві-анкеті щодо виду картки свідчать про намір відповідача на отримання пенсійної/депозитної картки.

На підтвердження доводів про отримання відповідачем кредиту в розмірі 15 000 грн на підставі договору б/н від 17 жовтня 2011 року, а також на підтвердження доводів про наявність заборгованості, позивачем надано розрахунок заборгованості за період з 25 вересня 2012 року до 30 листопада 2018 року (відповідно до уточнених позовних вимог) та виписку про рух коштів за основною карткою НОМЕР_1 за період з 17 жовтня 2011 року до 31 жовтня 2015 року.

При цьому у справі відсутні належні і допустимі докази на підтвердження правового зв?язку між зазначеними у вказаних документах відомостями про витрачання відповідачем певних коштів та заявою відповідача про отримання нею пенсійної/ощадної картки.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог та виникнення заявленого банком розміру заборгованості, зокрема, укладення договору про надання банківських послуг між позивачем та відповідачем, видачу відповідачу після укладення кредитного договору банківської картки та відкриття карткового рахунку, що, в свою чергу, унеможливлює встановлення використання ОСОБА_1 такої картки та кредитних коштів, визначення тривалості пільгового періоду по кредиту, процентної ставки на місяць за користування кредитом тощо.

Подані банком до суду першої інстанції докази на підтвердження позовних вимог є суперечливими, оскільки анкета-заява, на яку позивач посилається як на підставу відкриття карткового рахунку та отримання відповідачем кредиту, за своїм змістом цієї обставини не підтверджує, а подані позивачем розрахунок заборгованості та виписка по рахунку також не можна взяти до уваги, оскільки вони є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути доведений первинними документами, що підтверджують підстави виникнення таких грошових зобов`язань.

За таких обставин, відсутність належних та допустимих доказів по суті заявлених позовних вимог унеможливлює встановити чи взагалі здійснювалось кредитування відповідача та на яких умовах, а отже відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання.

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги щодо обов?язку відповідача спростувати надані позивачем докази є безпідставними, оскільки у справі що розглядається в першу чергу потребує доказування наявність кредитних відносин і обов?язок по доказуванню цієї обставини лежить саме на позивачеві, а оскільки це не було доведено, то і у відповідача не виникло підстав для спростування зазначеної обставини.

Аргументи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення правовідносин і висновків суду не спростовують.

Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Барського районного суду Вінницької області від 29 травня 2019 року без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис С. Г. Копаничук

Підпис В. В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький