Провадження № 2/712/128/19
Справа № 712/5104/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ТІТОВА О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (юридична адреса: м. Київ, Столичне шосе 90), Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» (юридична адреса: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська 24) про визнання правочину недійсним та застосування реституції,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання правочину недійсним та застосування реституції, посилаючись на те, що 27 листопада 2016року між ним та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір № 721518, предметом якого є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так». ОСОБА_2 укладено шляхом підписання сторонами Договору та Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невідємною частиною Договору.

27 листопада 2016 року між ним та ТОВ «АТ Сервіс» було укладено договір доручення № 721518, предметом якого є зобовязання сплатити Повіреним винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 7 698,60 грн. за рахунок Довірителя. Відповідно до Додатку №1 до Договору з ТОВ «Авто Просто» метою його укладення було отримання автомобіля ZAZ Forza вартістю 213 850 грн. Ним було сплачено оплату періодичних платежів із щомісячною винагородою в сумі 65 082,79 грн. та по Договору доручення 7 698,60 грн.

Вважає, що договір з ТОВ «Авто Просто» з додатками не відповідає вимогам закону, бо немає строків та термінів отримання учасником автомобіля, строку після якого договір припиняє свою дію, не вказано підприємство, з яким він уклав договір про постачання автомобіля, виробник, імпортер та дистриб'ютор, а також інші основні характеристики автомобіля, договір не відповідає його внутрішній волі, укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької діяльності, порушує вимоги ст. 18,19 ЗУ "Про захист прав споживачів", а саме принцип добросовісності, також встановлює жорстку відповідальність за порушення умов договору лише споживача, у разі збільшення ціни на товар, що була узгоджена на момент укладання договору не надає право вимагати дострокового розірвання договору, тобто існує істотний дисбаланс у відповідальності сторін. Зазначає, що при умові належного розяснення йому усіх умов та наслідків даного Договору, він не погодився б на його укладення.

Тому просить визнати недійсним з моменту укладення ОСОБА_2 № 721518 від 27 листопада 2018 року укладений між ним та ТОВ «Авто Просто», стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь грошові кошти в розмірі 65 082 грн. 79 коп., визнати недійсним з моменту укладення ОСОБА_2 доручення № 721518 від 27 листопада 2018 року, укладений між ним та ТОВ «АТ СЕРВІС», стягнути з ТОВ «АТ СЕРВІС» на його користь грошові кошти в розмірі 7 698 грн. 60 коп.

07 травня 2018 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 12 липня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник ТОВ «Авто Просто» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в його задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, в обґрунтування зазначив, що 19 січня 2012 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» було зареєстровано як фінансову установу та видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи.

02 червня 2011 року Верховною Радою України був прийнятий Закон № 3462-IV від 02 червня 2011 року, яким до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ч. 1 ст. 4 та вказану статтю було доповнено пунктом 11-1 такого змісту: Фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Таким чином послуги, що надаються Відповідачем Позивачу відповідають даному закону.

12 листопада 2012 року набуло чинності Розпорядження № 1676 від 09.10.2012 року Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На виконання ліцензійних умов 15.01.2013 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало ліцензію № 198421 від 15.01.2013 року на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Тобто державою в особі спеціального уповноваженого органу надано офіційний дозвіл на здійснення такого виду діяльності та надання таких послуг.

Оскаржуваний позивачем ОСОБА_2 укладено у повній відповідності до Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів та перевірено його відповідність Ліцензійним умовам Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що в поєднанні з отриманою ліцензією гарантує законність такого Договору та його повну відповідність Законодавству України.

В момент підписання Договору позивач отримував примірник Договору, який містить опис послуг, що надаються Відповідачем. Опис послуг приведено максимально детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов Угоди. Всі положення угод чітко викладені в Договорах.

Додатковою гарантією позивачу була можливість учаснику протягом 14 днів з дати підписання договору для детального вивчення його умов та можливості його розірвання без втрати коштів.

Окрім наведеного, Позивачем також було підписано Довідки про ознайомлення Учасника групи із внутрішніми правилами, що також засвідчує про повне та всебічне ознайомлення Учасника з усіма необхідними даними.

Усі положення укладеного Договору у повному обсязі відповідають Ліцензійним умовам провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а отже і вимогам Законодавства України, що підтверджується, як вже було зазначено, Ліцензією (на даний час вже безстроковою) на провадження такого виду діяльності.

Представник відповідача ТОВ "АТ СЕРВІС" до судового засідання не зявився, подав до суду відзив на позовну заяву, у якому у задоволенні позову просить відмовити, оскільки позивач уклав договір доручення з ТОВ "АТ СЕРВІС", відповідно до умов якого перерахував на рахунок свого повіреного суму, що відповідає розміру винагороди ТОВ "АВТО ПРОСТО" за договором про адміністрування. В свою чергу повірений зобов'язався перерахувати винагороду на користь ТОВ "АВТО ПРОСТО", після формування групи, повідомлення позивачу дати її створення та номеру групи в системі "АвтоТак". Відповідно, ні ТОВ "АТ СЕРВІС", ні ТОВ "АВТО ПРОСТО" не отримує коштів без достатніх правових підстав. Кошти перераховуються та отримуються на підставі відповідних договорів. Відповідачем взяті на себе зобов'язання виконано у повному обсязі та у повній відповідності до умов укладених договорів доручення, а тому відсутні будь-які підстави для задоволення позову та стягнення коштів з відповідача. Розгляд справи просить провести без його участі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що 27 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» укладено договір №721518, предметом якого є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так». Того ж дня укладено Додаток №1 та Додаток № 2 до даного договору. Відповідно до Додатку №1 до Договору з ТОВ «Авто Просто» метою його укладення було отримання автомобіля ZAZ Forza вартістю 213 850 грн.

Відповідно до ст.5 вищезазначеного договору, він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами й діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобов'язань, передбачених договором.

Позивач того ж дня підписав Довідку про ознайомлення учасника групи із внутрішніми правилами.

Додатком №1 до вказаного договору визначено розмір одного періодичного платежу, який становить 0.8333% від ціни автомобіля.

Відповідно до п.3.1-3.2, ст.3, розділу II вищевказаного договору, учасник має право за власним бажанням сплачувати авансові внески в будь-який момент протягом графіка внесків, який складається з періодичного платежу та щомісячної винагороди. Розмір авансових внесків розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент оплати.

27 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ Сервіс» було укладено договір доручення № 721518, предметом якого є зобовязання сплатити Повіреним винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 7 698,60 грн. за рахунок Довірителя.

Відповідно до спірного Договору №721518 позивачем було сплачено оплату періодичних платежів із щомісячною винагородою в сумі 65 082,79 грн. та по Договору доручення 7 698,60 грн., що підтверджується копіями відповідних квитанцій.

На даний час позивач вважає, що договір №721518 від 27 листопада 2016 року суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідачем ТОВ «Авто Просто» здійснено формування та експлуатацію схеми, яка передбачає надання споживачу послуг, спрямованих на придбання товарів за сплачені кошти, виключно за рахунок залучення інших споживачів, що прямо заборонено ст. 19 цього закону. Відтак, правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними відповідно до ч.6 статті 19 цього Кодексу.

Слід відзначити, що 02.06.2011 року Верховною Радою України прийнятий Закон №3462-ІV від 02.06.2011 року, яким до Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» внесені зміни до ч.1 ст.4 та вказану статтю доповнено пунктом 11-1 наступного змісту: фінансовими послугами вважаються такі послуги: адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Таким чином, послуги, що надаються ТОВ «Авто Просто» набрали законної сили та відображені в Законі України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг».

12.11.2012 року набуло чинності розпорядження №1676 від 09.10.2012 року Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах» (на даний час втратило чинність).

15.09.2015 року після набрання чинності Розпорядженням №1676 від 09.10.2012 року ТОВ «Авто Просто» отримало Ліцензію на право надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, що вбачається з долученої до матеріалів справи копії ліцензії.

Згідно Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

З огляду на зазначене встановлено, що поняття «придбання товарів у групах» є законною підприємницькою діяльністю за умови дотримання всіх встановлених вимог та отримання відповідного дозволу, який відповідачем отримано у Національному комітеті фінансових послуг.

Судом встановлено, що за схемою придбання товарів для кожного споживача відбувається і за рахунок внесків інших учасників, різниця між учасниками є тільки в часі отримання товару кожним із них, оскільки в кінцевому результаті товар одержать усі учасники, за умови виконання ними умов угоди.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спірна угода передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови, за яких такий товар може бути одержано.

Посилання позивача на ту обставину, що йому не було відомо всі умови договору, спростовується підписанням позивачем самої угоди, яка містить інформацію про ці послуги детально та зрозуміло в самій Угоді та Додатках до неї.

Угода між позивачем та відповідачем «Авто Просто» укладена відповідно до норм і положень цивільного законодавства. Пунктом 3 ч.1ст.3 Цивільного кодексу України зазначено, що однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. У ст. 627 ЦК України прописано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Сторони договору №721518 від 27 листопада 2016 року в ст. 3 закріпили право учасника групи, тобто позивача, односторонньо відмовитися від Договору протягом 14 календарних днів з дати його укладення.

У п.12.1 ст. 12 договору зазначено: «Учасник, який ще не отримав Автомобіль, має право розірвати ОСОБА_2 за власним бажанням, про що зобов'язаний повідомити «Авто Просто» у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, «Авто Просто» розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за договором, у урахуванням положень, викладених в цій статті.».

Згідно ст. 19 Договору підписання договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього.

Підписавши договір, позивач мав можливість протягом 14 календарних днів від дати підписання договору детально його вивчити та у випадку незгоди з умовами, подати заяву про розірвання, чого зроблено не було.

Неподання заяви про розірвання Договору відповідно до ст. 3 чи п.12.1 ст. 12 договору та підпис позивача на цьому договорі та додатку до нього є доказом того, що позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови та зміст договору та додатку до нього, і що сторони досягли домовленості з усіх істотних для них умов, а також те, що позивач вважає дані умови договору справедливими по відношенню до себе.

Щодо інших сумнівів позивача у справедливості угоди та настання реальних наслідках передбачених угодою спростовується умовами угоди, які передбачають строки дії угоди, надання права на отримання автомобіля, порядку його надання та гарантії, відповідальність ТОВ «Авто Просто» у разі порушення зобов'язання та інших сумнівів.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови завдають шкоди споживачеві.

З наведеного вбачається, що наявність порушень норм ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» можлива виключно за наявності трьох складових.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Суд не погоджується з доводами позивача щодо того, що відповідач ввів в оману позивача, оскільки такий висновок позивача базується на його особистому сприйнятті ситуації, та суперечить вимогам чинного законодавства та умовам спірного договору. При цьому, позивач підтвердив і не заперечував, що він договір підписував, і погодився на його умови, які його повністю на той час влаштовували, так як він мав намір отримати бажаний автомобіль і нести мінімальні при цьому затрати у вигляді чітко визначених щомісячних платежів.

Так, відповідно до ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

ОСОБА_2 721518 від 27 листопада 2016 року підписаний належним чином сторонами.

З наведеного вище вбачається, що законність та відповідність законодавству України укладеного між сторонами у справі договору неможливо ставити під сумнів, оскільки діяльність ТОВ «Авто Просто» перевіряється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та нею надано ліцензію на провадження такої діяльності, що виключає можливість визнання договору недійсним з підстав його невідповідності ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Верховний Суд України у постанові №557/42/17-ц, провадження №61-30054св18 від 08.06.2018 року висловив правову позицію щодо законної діяльності ТОВ «Авто Просто», яке надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі Угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

У зв'язку з викладеним, суд вважає, що відсутні підстави, передбачені ст. 203 ЦК України, для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, слід дійти висновку, що доводи позивача про наявність обману, нечесної підприємницької практики, наявності жорстких обов'язків споживача під час укладення спірного договору є безпідставними і не узгоджується з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з нормами Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг».

Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження порушення його прав, враховуючи визначену ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» сукупність ознак, необхідних для визнання умов договору несправедливими.

Наведене свідчить про те, що в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження доводи позивача викладені у позовній заяві, тому відсутні підстави для визнання договору 721518 від 27 листопада 2016 року недійсним та стягнення з відповідачів ТОВ «Авто Просто» на користь позивача грошових коштів у сумі 65 082,79 гривен та з ТОВ «АТ Сервіс» на користь позивача грошових коштів у сумі 7 698,60 гривен.

Таким чином, в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», в задоволенні позовних вимог їй відмовлено, то судові витрати у виді судового збору, необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 627, 638 ЦК України, ст.ст. 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів», суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення складено 25 січня 2019 року.