З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24 січня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Орєхова О. І. ,
за участі секретаря - Сокур О. В.,
представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
04.10.2018 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини.
ОСОБА_2 є власником житлового приміщення - трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 1996 року.
В даному житловому приміщенні зареєстровано дві особи: ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3.
ОСОБА_2 постійно проживає за даної адресою, а її син, починаючи з червня 2013 року не проживає за вказаною адресою. Спочатку він дзвонив їй по телефону декілька разів, а з грудня 2013 року не дзвонить і місце знаходження ОСОБА_3 їй невідомо. При виїзді він забрав всі свої речі.
ОСОБА_3 зареєстрований за даною адресою, але ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали йому у вказаній квартирі немає.
Просила суд визнати таким, що втратив право користування житловим приміщення за адресою: АДРЕСА_2 громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Ухвалою судді 21 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 11 годину 30 хвилин 14 грудня 2018 року ( а. с. 30-31 ).
Ухвалою суду від 14 грудня 2018 року постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 11 годину 00 хвилин 24 січня 2019 року ( а. с. 43-44 ).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1, який діє на підставі Ордеру, серія КС № 069821 від 04.10.2018 року та договору про надання правової допомоги від 02.07.2018 року ( а. с. 25-26 ) та додатку № 1 до договору про надання правової допомоги від 02.07.2018 року ( а. с. 27 ) підтримав позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Судові витрати просив залишити за позивачкою. Проти заочного розгляду справи не заперечував, у зв'язку з чим надав відповідну заяву.
Свідок ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердили, що дійсно відповідача ОСОБА_3, який є сином позивачки ОСОБА_2 з 2013 року не бачили за вищевказаною адресою. Крім того, пояснили, що місце проживання ОСОБА_3 не відомо, але їм достовірно відомо, що останній з друзями збирався за кордон на заробітки. З літка 2013 року вони про ОСОБА_3 нічого не чули і не бачили останнього.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення ( а. с.47 ).
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Ухвалою суду від 24 січня 2019 року вирішено розгляд вищезазначеної справи проводити в заочному порядку.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Встановлено, що власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 1996 року є ОСОБА_2 ( а. с.8 ).
З наявного матеріалах справи свідоцтва про розірвання шлюбу убачається, що останній було розірвано між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 ( а. с. 9).
З свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові вбачається, що громадянка ОСОБА_2 перемінила прізвище на ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації актів про переміну прізвища зроблено 01.03.2005 року відповідний актовий запис за № 8 ( а. с. 10 ).
Отже, власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2.
З наявного матеріалах справи технічного паспорту, який складений 06.06.2007 року та підписаний начальником БТІ, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу за № 2-1934 від 11.03.1996 року ( а. с. 12 ).
Згідно довідки про місце проживання та склад сім'ї, виданої на адвокатський запит управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 17.09.2018 року за вих. № 659 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровано 2 особи: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дата реєстрації вказаних осіб 08.06.1996 року ( а. с. 11 ).
Відповідно до Акту про фактично проживаючих осіб від 02 жовтня 2018 року убачається, що у квартирі АДРЕСА_3 фактично проживаючих з числа зареєстрованих одна особа, а саме: ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01 червня 2013 року по теперішній час відсутній з числа зареєстрованих осіб, місце проживання останнього не відомо. Даний акт складений та підписаний власником квартири ОСОБА_2, мешканцями будинку ( сусідами ) ОСОБА_9, ОСОБА_5 та головою правління ОСББ «Оберіг-20» ОСОБА_10 ( а. с. 19 ).
Звертаючись з вищезазначеною позовною заявою позивач наголошує на тому, що реєстрація відповідача ОСОБА_3 порушує її права вільно користуватися та розпоряджатися власністю. До того ж, вона самостійно несе всі витрати по сплаті комунальних послуг. Крім того, вона бажає продати трьохкімнатну квартиру та придбати меншу за розмірами.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.
У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Свідок ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили, що дійсно відповідача ОСОБА_3, який є сином позивачки ОСОБА_2 з 2013 року не бачили за вищевказаною адресою.
Крім того, пояснили, що місце проживання ОСОБА_3 не відомо, але їм достовірно відомо, що останній з друзями збирався за кордон на заробітки. З літка 2013 року вони про ОСОБА_3 нічого не чули і останнього не бачили.
Такими чином, позивачкою у справі доведено що відповідач втратив статус члена сім'ї власника, більше року не проживає у спірному будинку, витрат по утриманню будинку не несе.
Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.
В судовому засіданні під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 просив суд понесені позивачкою судові витрати залишити за нею, тому суд вважає за можливим судові витрати понесені позивачкою при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 704,80 гривень віднести за рахунок позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 133, 141, 254, 263 - 265, 273, 274- 279, 280, 284, 289 ЦПК України, ст.ст. 41, 124 Конституції України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5.
Судові витрати залишити за позивачем.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення на надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Повний текст заочного рішення суду виготовлено 29 січня 2019 року.
Заочне рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СуддяО. І. Орєхов