ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/249/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді Гринчука Р. С.,

суддів: Грох Л. М., Костенка А. М.,

розглянула без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2018 року, суддя Бондарчук В.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила :

У жовтні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №002-22400-200213 від 20 лютого 2013 року в сумі 19 444 грн. 72 коп.

В обґрунтування позову було зазначено, що за укладеним договором ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 14 044 грн. 72 коп. строком на 364 календарних дні під 0,0001 відсоток річних. Підписана заява разом з Правилами надання банківських послуг, тарифами банку складає єдиний договір, укладений між Банком та ОСОБА_1

Відповідач не виконував свої зобов'язання належним чином, внаслідок чого станом на 2 липня 2014 року його заборгованість становила 19 444 грн. 72 коп., яку в добровільному порядку він сплатити відмовився.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2018 року первісного позивача було замінено на ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, на неповне з'ясування судом всіх обставин у справі, просило скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2018 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що позивач не довів факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, а розмір заборгованості є необґрунтованим.

На думку апелянта, розмір вказаної первісним позивачем заборгованості підтверджений відповідними розрахунками суми заборгованості відповідача за кредитним договором, а кошти відповідач отримав не через касу банку, а за допомогою банкомату.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 вказав, що рішення суду першої інстанції ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, які мають значення для справи, з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 лютого 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 на підставі заяви №002-224-200213 було укладено договір, за умовами якого позичальнику було відкрито кредитну лінії із лімітом 15 000 грн. строком на 364 дні під 0,0001 відсоток річних, п.1.5 Тарифів банку було передбачено плату за обслуговування кредитного ліміту в розмір 3,5 відсотка на місяць від суми кредитного ліміту.

Станом на 2 липня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 перед кредитором становила 19 894 грн. 72 коп, з яких 10 144 грн. тіло кредиту, 4 050 грн. прострочене тіло кредиту, комісія в сумі 5250 грн., пеня в сумі 450 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження розміру виданого кредиту в межах кредитної лінії, а також не надано доказів про отримання кредитної картки ОСОБА_1 та пін-коду до неї.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитним договором №002-22400-200213 від 20 лютого 2013 року передбачалося відкриття поточного рахунку (п. 1.1.), оформлення платіжної картки (п. 1.2.) та кредитної лінії (п. 1.3.), а також встановлення ліміту кредитної лінії (15000 грн. ) та строк користування цим лімітом в межах максимально погодженої суми, яка не перевищує 50000 грн. (п. 3) (а.с. 3).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» кредитна лінія - це вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування.

В цей же час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази отримання коштів за кредитним договором №002-22400-200213 від 20 лютого 2013 року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, виконаний банком розрахунок заборгованості (а.с. 7) не є належним доказом, який би доводив обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Інші підстави та причини виникнення заборгованості у відповідача позивачем суду надано не було.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року (справа № 161/16891/15-ц).

Апелянт зазначив, що кошти відповідач отримав шляхом зняття готівки в банкоматі.

Так, перелік касових (первинних) документів при проведенні касових операцій банків з клієнтами передбачений ч.1.1 гл. 4.1 розділу ІІІ «Інструкції про касові операції в банках України», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 № 174, чинної на момент звернення з позовною заявою.

До таких касових документів належать заява на переказ готівки, прибутково-видатковий касовий ордер, заява на видачу готівки, прибутковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, квитанція про прийняття на інкасо банкнот іноземних держав, квитанція про приймання до сплати на інкасо чеків в іноземній валюті, рахунки на сплату платежів, а також сліп, квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями, та документи для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі, установлені відповідною платіжною системою.

Таким чином, кожна операція (дія) банку повинна підтверджуватися певними документами бухгалтерського обліку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

9 лютого 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір №194/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором 002-22400-200213 від 20 лютого 2014 року (а.с. 127-128).

З договору про відступлення прав вимоги вбачається, що новий кредитор набуває усі права кредитора за основними договорами (п. 2).

Пунктом 4.2. договору про відступлення прав вимоги передбачено, що наявні у Банку документи, що підтверджують права вимоги до боржників, передаються Банком Новому кредитору за відповідними актами протягом 365 (трьохста шістдесяти п'яти) календарних днів із дати укладання цього Договору.

Судом першої інстанції було зобов'язано ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надати докази нарахування заборгованості, однак така вимога суду позивачем була не виконана у зв'язку з відсутністю в останнього таких доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 09 листопада 2018 року документація по кредитній справі ОСОБА_1 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не передавалася (а.с.203), а доводи апеляційної скарги цю обставину не спростовують.

Як правильно вказав суд першої інстанції, розрахунок заборгованості (а.с. 7) не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки у додатку до договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами вказана інша сума боргу (а.с.130).

Вірним є також висновок суду щодо різниці між розміром кредитного боргу, визначеним позивачем у розрахунку, та даними щодо заборгованості, яка міститься в додатку до договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами.

За таких обставин, без дослідження додаткових доказів, які суд першої інстанції просив позивача надати, неможливо встановити фактичні обставини справи, а саме - дійсний розмір заборгованості та її складову.

Таким чином, слід визнати обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності доказами.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Судді: