ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2019 року

м. Харків

Справа №640/3508/19

Провадження № 22-ц/818/3591/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2019 року у складі судді Чередник В.Є.,

у цивільній справі №640/3508/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про стягнення грошових коштів,-

встановив:

14.02.2019 р. ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40 586, 57 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що 28 грудня 2018 року вона передала ОСОБА_1 грошову суму у розмірі еквівалентному 1 500 дол. США, що підтверджується копією договору про наміри укласти договір купівлі-продажу від 28.12.2018 р. (п. 1.6.1.), який було підписано сторонами.

25 січня 2019 року позивачем було направлено письмову вимогу відповідачу про повернення вищевказаних грошових коштів, що підтверджується копією вимоги про повернення грошових коштів №01 від 25.01.2019 р. та поштовим описом вкладення в цінний лист. Однак, відповіді на письмову вимогу не отримала.

Позивач вважає, що станом на час подачі позову, відповідачка продовжує зберігати вказані вище грошові кошти у себе без достатніх на то правових підстав.

Позивач обґрунтовує свої вимоги посиланням на ст.1212 ЦК України щодо підстав повернення грошових коштів та на ст.533 ЦК України стосовно повернення їх в національній валюті за офіційним курсом Національного банку України. Таким чином, позивач вважає, що сума, яка підлягає поверненню відповідачем позивачу 40 586. 57 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Суд вирішив Стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40 586, 57 грн. 57 коп. та судові витрати в розмірі судового збору в сумі 768, 40 грн.

ОСОБА_1 подалаапеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не взяв до уваги та не зробив аналіз розділу 3 договору про намір укласти договір купівлі-продажу від 28.12.2018р., яким передбачено відповідальність сторін, де в п. 3.1 зазначено, що в разі, якщо договір купівлі-продажу не буде укладено з вини «Покупця» в результаті невиконання або неналежного виконання умов цього договору, грошові кошти обумовлені в п. 1.6.1 цього договору, а саме, що еквівалентно 1 500 доларам США, розцінюється сторонами в якості «відступного» (ст. 600 ЦК України) та залишається в розпорядженні «Продавця», як засіб відшкодування збитків (затрати на виготовлення і підготовку документів до угоди купівлі-продажу, тощо.)

Крім того, суд першої інстанції не тільки не проаналізував цей пункт Договору про наміри укласти договір купівлі-продажу від 28.12.2018р., та і не брав до ували ст. 600 ЦК України, зазначену в п.3.1, а натомість застосував ст. 1212 ЦК України.

На думку скаржника, вона не набувала майно без достатньої правової підстави а саме кошти в сумі 1500 дол. США, або зберігала його у себе за рахунок іншої особи, а саме ОСОБА_2

Скаржник зазначає, що вона дійсно підписувала договір про намір заключити договір купівлі-продажу квартири, однак кошти в сумі 1500 дол. США, які покупцем надавались в забезпечення свого наміру та обов`язку укласти договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості, але вона не отримувала ніякі кошти, вони залишалися у ОСОБА_3 та агентстві TOB КИТ ЮА. В день передачі коштів в сумі 1500 дол. США ріелтори також повідомили ОСОБА_2 що вона повинна їм виплатити кошти в сумі 1000 дол. США як винагороду.

Судом першої інстанції не було також зроблено аналіз п. 3.3. розділу 3 Відповідальність сторін Договору про наміри укласти договір купівлі-продажу від 28.12.2018р., в якому зазначено, що якщо одна із сторін приховала від іншої сторони істотні обставини, які перешкоджають законному укладенню договору купівлі-продажу вищезазначеного об`єкту нерухомості, то відповідальність покладається на винувату сторону, яка приховала дані обставини, і це розцінюється, як відмова купити або продати об`єкт нерухомості (як порушення умов цього договору). А саме так і трапилося в цьому випадку, що покупець ОСОБА_2 не повідомила до 28.01.2019, чому Вона відмовилась купували квартиру, не відповідала на телефонні дзвінки з 18.01.2019, коли скаржник почала їй телефонувати, що документи на квартиру готові, та вона готова укласти договір купівлі-продажу квартири.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що укладений між сторонами договір про наміри не відповідає вимогам закону про нотаріальне посвідчення і є нічим іншим як письмовим доказом факту отримання відповідачем грошових коштів. Він не породжує для сторін жодних правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його нікчемністю. Сторони нікчемного правочину не зобов`язані виконувати його умови (навіть якщо суд не визнавав його недійсним). Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказані кошти відповідач утримує без належної правової підстави і не повертає їх позивачу, а тому вони підлягають поверненню позивачу відповідачем на підставі статті 1212 ЦК України, що узгоджується з правовим висновком викладеним в Постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі № 367/5511/16-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі №757/6937/17-ц, від 26 червня 2018 року по справі № 910/12018/17 та від 17 липня 2018 року по справі № 910/13249/17

Крім того, відповідач безпідставно посилається на те, що судом не викликались свідки, оскільки ні у своєму відзиві на позовну заяву, ані безпосередньо у судових засіданнях клопотання про клик свідків відповідачем не заявлялося та судом не розглядалося.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частино. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 28.12.2018 року у між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладений договір про намір укласти договір купівлі-продажу, який не був нотаріально посвідчений.

В договорі від 28.12.2018 року сторони висловили свій намір на майбутнє та 28.01.2019 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до умов п. 1.6.1. позивач ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 грошову суму у розмірі еквівалентному 1 500 дол. США, що підтверджується копією договору про наміри укласти договір купівлі-продажу від 28.12.2018 р. ( а.с. 5-6)

21 січня 2019 року відповідачка звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Орловської В.Г. з заявою про передачу ОСОБА_6 про її намір 28 січня 2019 року укласти договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 . Заява зареєстрована нотаріусом в реєстрі за № 207 ( а.с. 25)

25 січня 2019 року позивачем було направлено письмову вимогу відповідачу про повернення вищевказаних грошових коштів, що підтверджується копією вимоги про повернення грошових коштів №01 від 25.01.2019 р. (а.с. 7)

Відповідно до умов договору на виконання його умов позивачем було передано ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 500 доларів США.

Основний договір купівлі-продажу квартири у встановлені договором про наміри строки укладений не був.

За змістом ст.635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

У частині 4 ст.635 ЦК зазначено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена,- у письмовій формі.

Відповідно до ст.657 ЦК договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Статтею 220 ч.1 ЦК прописано, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Стаття 215 ч.1 ЦК зазначає підстави недійсності правочину якими є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У ч.2 ст.215 ЦК прописано, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Оскільки попередній договір купівлі-продажу квартири укладений у письмовій формі, але нотаріально не посвідчений, то колегія суддів приходить до висновку, що він не відповідає вимогам встановленими ст. 635 ЦК України для попереднього договору.

Таким чином, договір про намір укласти договір купівлі-продажу від 28.12.2018 року підтверджує тільки факт отримання відповідачкою від позивача грошових коштів, тобто попередньої оплати за продаж квартири.

Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сплачена в рахунок виконання договору відповідачу сума авансу повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася та задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказані кошти відповідач утримує без належної правової підстави і не повертає їх позивачу, а тому вони підлягають поверненню позивачу відповідачем на підставі ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів критично ставиться до посилань скаржника на те, що вона не отримувала грошові кошти від позивача, оскільки грошові кошти були передані ріелтору, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджується. Відповідачем ОСОБА_1 не спростовані обставини на які ОСОБА_2 посилається як на підставу своїх вимог і надання на їх підтвердження відповідних доказів.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом першої інстанції дотримані норми матеріального та процесуального права.

Справу суд першої інстанції розглянув на засадах змагальності з дотриманням процесуальних прав і постановив рішення у відповідності із законом.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина