Провадження № 2/761/1518/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.,

за участю :

секретаря судового засідання - Орел П.Ю.,

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Жеребчук І.В., Дзюбка М.П.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є споживачем банківських послуг, що надаються відповідачем на підставі наступних угод: акцепт пропозиції на укладання Угоди про обслуговування Платіжних карток від 09.06.2016 р. згідної якої Позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_1; акцепт пропозиції на укладання Угоди обслуговування Кредитної кратки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, від 18.08.2017 р. згідної якої Позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_2; акцепт пропозиції на укладання Угоди обслуговування Кредитної кратки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, від 22.03.2017 р. згідної якої Позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_3; акцепт на укладання Угоди на розміщення вкладу № ТБКМ000260391, від 17.10.2017 р. згідної якої Позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_4. На якому розміщено депозитні кошти позивача у розмірі 18815,00 грн. Зазначає, що він, як клієнт ПАТ «Альфа-Банк» та споживач банківських послуг, має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на його рахунках в Банку, за умови дотримання вимог чинного законодавства України та цього Договору. Але, Відповідач, порушуючи вищевказані умови Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», додатків до нього, та норм чинного законодавства України, обмежив його права, як споживача банківських послуг, щодо користування картковими рахунками, відкритими на його ім'я. В подальшому відповідач, в односторонньому порядку, в порушення вимог Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», додатків до нього, та норм чинного законодавства України, обмежив права позивача, щодо отримання послуг належної якості, та в подальшому припинив їх надання, безпідставно розірвавши всі укладені угоди. Так, протягом вересня-жовтня 2017 року було виявлено, що належні йому рахунки, перераховані вище, заблоковано, у зв'язку з чим він позбавлений можливості розпоряджатися власними коштами на них та здійснювати поточні витрати на придбання продуктів харчування, оплату комунальних платежів, тощо. У зв'язку з такими незаконними діями, позивач неодноразово звертався до відповідача, в тому числі письмово, з вимогою роз'яснити причини таких дій та припинити порушення його прав, як споживача. 11 вересня 2017 року на адресу відповідача було вручено відповідного листа, що зареєстрований відповідачем за номером 63788. Однак, 14 вересня 2017 року, відповідач надав відповідь, якою заперечив факт блокування рахунків позивача. 25 жовтня 2017 року при спробі зняти за допомогою терміналу ПАТ «Альфа-Банк» готівку з власного рахунку, позивачем було отримано відмову. Аналогічна ситуація відбулась і щодо іншої картки. У зв'язку з тим, що факти порушення прав позивача не припинилися, 25 жовтня 2017 року він вкотре письмово звернувся до відповідача з вимогою про припинення порушення прав. Однак, факти порушення прав, як споживача банківських послуг продовжились. 26 жовтня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про договірне списання коштів з рахунку позивача № НОМЕР_1, яка була проігнорована. Відповідне списання коштів не відбулось. У зв'язку з продовженням порушення прав, позивач звернувся до відповідача з вимогою про розблокування рахунків.У листопаді 2017 року отримав від відповідача лист, в якому останній повідомив про ухвалення ПАТ «Альфа-Банк» рішення щодо відмови у підтриманні ділових стосунків з позивачем та про припинення в односторонньому порядку Договорів між позивачем та відповідачем і закриття всіх його рахунків. Вважає, що описані вище факти порушують його законні права, як споживача банківських послуг.

Тому, позивач просив суд зобов'язати відповідача усунути недоліки у наданій послузі та розблокувати, зобов'язавши не перешкоджати в користуванні, рахунки, відкриті на ім'я позивача: № НОМЕР_1, відкритий згідно акцепту пропозиції на укладання Угоди про обслуговування Платіжних карток від 09.06.2016 р.; № НОМЕР_2, відкритий згідно акцепту пропозиції на укладання Угоди обслуговування Кредитної кратки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, від 18.08.2017 р.; № НОМЕР_3, відкритий згідно акцепту пропозиції на укладання Угоди обслуговування Кредитної кратки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, від 22.03.2017 р.; № НОМЕР_4, відкритий згідно акцепту на укладання Угоди на розміщення вкладу № ТОКМ000260391, від 17.10.2017 р.

Ухвалою від 14.06.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

У судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, повно та всебічно дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є клієнтом ПАТ «Альфа-Банк» та користується послугами банку. Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, позивач тим самим уклала з позивачем договір, який є договором-приєднання. Згідно з анкети-заяви, підписаної позивачем останній погодився на укладення договору з відповідачем та з умовами і правилами надання банківських послуг ПАТ «Альфа-Банк», які розміщені на офіційному сайті банку.

Відповідачем на підставі наступних угод: акцепт пропозиції на укладання Угоди про обслуговування Платіжних карток від 09.06.2016 р. згідної якої Позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_1; акцепт пропозиції на укладання Угоди обслуговування Кредитної кратки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, від 18.08.2017 р. згідної якої Позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_2; акцепт пропозиції на укладання Угоди обслуговування Кредитної кратки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії, від 22.03.2017 р. згідної якої Позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_3; акцепт на укладання Угоди на розміщення вкладу № ТБКМ000260391, від 17.10.2017 р. згідної якої позивачу відкрито рахунок № НОМЕР_4, на якому розміщено депозитні кошти позивача у розмірі 18815,00 грн.

Протягом вересня-жовтня 2017 року вказані рахунки були заблоковані відповідачем, після чого позивач неодноразово зверталася до ПАТ «Альфа-Банк», як в усній формі, так і письмово, з метою з'ясування причин блокування рахунків та просив відповідача розблокувати рахунки.

Так, 10.03.2017 року позивач звернулася із заявою до відповідача про розблокування її платіжних карток, оскільки працівники банку в телефонному режимі повідомили її, що через здійснення з її картки сумнівних операцій, належні їй картки тимчасово заблокують (а.с.5).

11 вересня 2017 року на адресу відповідача позивачем було направлено відповідного листа, що зареєстрований відповідачем за номером 63788.

14 вересня 2017 року, відповідач надав відповідь, якою заперечив факт блокування рахунків позивача.

25 жовтня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про договірне списання коштів з рахунку позивача № НОМЕР_1, яка була проігнорована.

У листопаді 2017 року відповідачем було надано лист, в якому останній повідомив про ухвалення ПАТ «Альфа-Банк» рішення щодо відмови у підтриманні ділових стосунків з позивачем та про припинення в односторонньому порядку Договорів між позивачем та відповідачем і закриття всіх його рахунків.

Позивач вважає, що описані вище факти порушують його законні права, як споживача банківських послуг, тому, позивач просив суд зобов'язати відповідача усунути недоліки у наданій послузі та розблокувати рахунки.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі статтею 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Таким чином, дії ПАТ «Альфа-Банк» щодо зупинення фінансових операцій за рахунком клієнта мають, зокрема, відповідати усім вимогам спеціального Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 5 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки є суб'єктами первинного фінансового моніторингу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 17 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочі дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Частиною 5 статті 17 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено, що в разі прийняття рішення відповідно до частин другої і третьої цієї статті спеціально уповноважений орган протягом строку подальшого зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій проводить аналітичну роботу, збирає необхідну додаткову інформацію, обробляє, перевіряє, аналізує її та у разі, якщо за результатами перевірки: ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, або вчинення іншого злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, не підтверджуються, спеціально уповноважений орган зобов'язаний негайно скасувати своє рішення про подальше зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) або зупинення видаткових фінансових операцій та повідомити про це суб'єкту первинного фінансового моніторингу; є мотивовані підозри, - спеціально уповноважений орган приймає рішення про продовження зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції) (видаткових фінансових операцій), готує і подає відповідний узагальнений матеріал або додатковий узагальнений матеріал правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, та в день прийняття такого рішення інформує відповідного суб'єкта первинного фінансового моніторингу про дату закінчення строку зупинення відповідних (відповідної) фінансових (фінансової) операцій (операції). Строк зупинення відповідних фінансових (фінансової) операцій (операції) продовжується спеціально уповноваженим органом з наступного робочого дня після подання відповідного узагальненого матеріалу або додаткового узагальненого матеріалу за умови, що загальний строк такого зупинення не перевищуватиме 30 робочих днів.

Строки зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій) суб'єктами первинного фінансового моніторингу та спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій - п'ятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Відповідно до пункту 91 постанови Правління Національного банку України від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до чинного законодавства України Банк здійснює надання банківських послуг необмеженому колу осіб на підставі їх заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови), які розміщуються на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет і є невід'ємною частиною договору банківського обслуговування.

Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право відмовитися: від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

У ч. 6 ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» також вказано, що банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Неприйнятно високим ризиком, згідно п. 27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», є максимально високий ризик, який не може бути прийнятий суб'єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу. Також, п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону встановлює обов'язок суб'єкта первинного фінансового моніторингу забезпечувати у своїй діяльності управління ризиками та розробляти критерії ризиків, а ч.3 даної статті передбачає, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний самостійно проводити оцінку ризику своїх клієнтів з урахуванням критеріїв ризиків, визначених центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та суб'єктами державного фінансового моніторингу, що здійснюють державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідних суб'єктів первинного фінансового моніторингу, під час здійснення їх ідентифікації, а також в інших випадках, передбачених законодавством та внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу, і вживати застережних заходів щодо клієнтів, стосовно яких встановлено високий ризик.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону, суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний здійснювати управління ризиками з урахуванням результатів ідентифікації, верифікації та вивчення клієнта, послуг, що надаються клієнту, аналізу операцій, проведених ним, та їх відповідності фінансовому стану і змісту діяльності клієнта. Частина 2 цієї ж статті констатує, що оцінювання ризиків клієнтів суб'єктом первинного фінансового моніторингу здійснюється за відповідними критеріями, зокрема за типом клієнта, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, і видом товарів, послуг, які клієнт отримує від суб'єкта первинного фінансового моніторингу. Суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний також здійснювати переоцінку ризиків клієнтів, з якими встановлені ділові відносини, а також в інших випадках, встановлених законодавством, не рідше ніж один раз на рік з метою її підтримання в актуальному стані та документувати результати оцінки чи переоцінки ризиків.

На виконання Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 26.06.2015 №417 та наказу Міністерства фінансів України від 08.07.2016 №584 «Про затвердження Критеріїв ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» ПАТ «Альфа-Банк» протоколом Правління від 31 серпня 2017 року №168 затверджено Програму управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до п. 4.3 вищевказаної Програми, оцінювання ризиків клієнтів здійснюється за відповідними критеріями, зокрема за типом клієнта, географічним розташуванням держави реєстрації клієнта або установи, через яку він здійснює передачу (отримання) активів, і видом товарів, послуг, які клієнт отримує від Банку.

Відповідно до п. 4.4 вищевказаної Програми, оцінка ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення є складовою частиною процедур ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів, та виражається у визначенні рівня ризику, на підставі критеріїв, визначених даною Програмою. За результатами проведення такої оцінки клієнтам присвоюється рівень ризику, що може набувати таких значень: низький рівень ризику; середній рівень ризику; високий рівень ризику; неприйнятно високий рівень ризику.

Якщо за результатами оцінки чи переоцінки ризику у Банку є достатні підстави встановлення Клієнту неприйнятно високого ризику, в той же день Банк має право відмовити Клієнту у встановленні (підтриманні) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведенні фінансової операції.

Відповідно п. 12.5 Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», встановлено, що Клієнт зобов'язується дотримуватись того, що кошти, отримані від Банку в якості кредиту та/або кошти, які внесені/надійшли на рахунок Клієнта, не будуть використані та/або були отримані на цілі, заборонені законодавством України з питань запобігання легалізації коштів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму.

Також, п. 10.2 даного Договору вказано, що у разі порушення Клієнтом умов цього Договору, наявності інших підстав, передбачених цим Договором або діючим законодавством України, Банк має право розірвати Договір, попередивши Клієнта будь-яким із доступних для Банку засобів: електронною поштою чи рекомендованим листом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повідомив позивача про розірвання відносин листом від 31.10.2017 року.

Частинами 1 та 3 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1075 ЦКУ банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Крім того відповідач у листі від 31.10.2017 року зазначив, що у разі наявності залишків на рахунках, банк зобов'язується надати платіжний документ для переказу на рахунок в інший банк, тому твердження позивача про те, що він був позбавлений можливості розпоряджатися власними коштами - є безпідставним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв правомірно заблокувавши карткові рахунки позивача з метою протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, чим права позивача не було порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, ст.ст. 526, 651, 1066-1068,1074, 1075 ЦК України, ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного судового рішення 25.01.2019 року.

Суддя