ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/182/19 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Романюк Х.Ю.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника ТОВ "Кей-Колект"- Антонік Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/18284/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2018 року, постановлену суддею Сливка Л.М., повний текст ухвали складено 29 листопада 2018 року, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, заінтересовані особи: товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1, діючи через представника ОСОБА_2, звернувся до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа №607/18284/14-ц виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 06 листопада 2015 року у цивільній справі №607/18284/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованості у розмірі 2624311,33 гривень, що еквівалентно 117618,18 швейцарських франків та судового збору у розмірі 3654 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 18 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_1 солідарно на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором від 27 жовтня 2006 року №0, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «УКРСИББАНК» у розмірі 2624311,33 гривень, що еквівалентно 117618,18 швейцарських франків та судового збору у розмірі 3654 гривень.

06 листопада 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист №607/18284/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованості у розмірі 2624311,33 гривень, що еквівалентно 117618,18 швейцарських франків та судового збору у розмірі 3654 гривень.

На підставі вказаного виконавчого листа, 26 вересня 2016 року головним державним виконавцем Тернопільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5 було винесено постанову ВП №52325331 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №607/18284/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованості у розмірі 2624311,33 гривень. 23 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір №0/733392 про припинення зобов'язання переданням відступного, у пункті 1.5 якого сторони погодили, що виплата боржником грошових коштів (відступного), в розмірі і строки, передбачені у п. 2.2 цього договору є добровільним виконанням в повному розмірі ОСОБА_4 рішення апеляційного суду Тернопільської області від 18 вересня 2015 року.

З цих підстав, заявник вважає, що рішення апеляційного суду Тернопільської області від 18 вересня 2015 року виконане ОСОБА_4 у повному обсязі, а тому подальше примусове виконання виконавчого листа №607/18284/14-ц виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 06 листопада 2015 року про стягнення з нього (ОСОБА_1) на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості у розмірі 2624311,33 гривень, що еквівалентно 117618,18 швейцарських франків та судового збору у розмірі 3654 гривень призведе до подвійного виконання рішення суду.

Також, просив стягнути із ТОВ «Кей-Колект» в користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти від примусової реалізації транспортного засобу Volkswagen transporter, 2000 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 29 листопада 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити не рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа №607/18284/14-ц та стягнути з ТОВ «Кей-Колект» безпідставно отримані кошти від примусової реалізації автомобіля марки Volkswagen transporter, 2000 року випуску, булого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вважає, що дана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, не повно і всебічно з'ясовано фактичні обставини справи. (т.4 а.с. 128)

Наголошує на тому, що оскільки договір про припинення зобов'язання переданням відступного не передбачає збереження додаткового зобов'язання, а саме договору поруки від 27 жовтня 2016 року укладеного між ним та ПАТ «УКРСИББАНК» для забезпечення виконання умов кредитного договору №0 від 27 жовтня 2006 року укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «УКРСИББАНК», то відповідно і зобов'язання, які виникли в нього перед ТОВ «Кей-Колект» є припиненими.

Зазначає, що по виконавчому провадженню №52325331 від 26.09.2016 року було примусово реалізовано арештований автомобіль Volkswagen transporter, 2000 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, який перебував у його власності. Однак при укладенні договору про припинення зобов'язання переданням відступного дані кошти не були враховані.

Процесуальним правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, сторони у справі не скористалися.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав апеляційну та просив ухвалу суду скасувати.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"- Антонік Т.М. доводи заяви не визнала і просила ухвалу суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 18 вересня 2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задоволено частково: скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задоволено частково задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_1 солідарно на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором від 27 жовтня 2006 року №0, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «УКРСИББАНК», що виникла станом на 01 грудня 2013 року, у розмірі 2624311,33 гривень, що еквівалентно 117618,18 швейцарських франків та судового збору у розмірі 3654 гривень.

06 листопада 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/18284/14-ц про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованості у розмірі 2624311,33 гривень, що еквівалентно 117618,18 швейцарських франків та судового збору у розмірі 3654 гривень.

26 вересня 2016 року головним державним виконавцем Тернопільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5 винесено постанову ВП№52325331 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №607/18284/14-ц виданого 06 листопада 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованості у розмірі 2624311,33 гривень.

23 квітня 2018 року між ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено договір №0/733392 про припинення зобов'язання переданням відступного.

Згідно п.15 вказаного договору сторони дійшли згоди, що виплата боржником грошових коштів (відступного), в розмірі і строки, передбачені у п. 2.2 цього договору є добровільним виконанням в повному розмірі ОСОБА_4 рішення апеляційного суду Тернопільської області від 18 вересня 2015 року у цивільній справі №607/18284/14-ц про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_1 солідарно на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором від 27 жовтня 2006 року №0, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «УКРСИББАНК», що виникла станом на 01 грудня 2013 року, у розмірі 2624311,33 гривень, що еквівалентно 117618,18 швейцарських франків та судового збору у розмірі 3654 гривень. Підписанням цього договору кредитор приймає добровільне виконання вищенаведеного судового рішення.

Відповідно із п. 2.1. договору за даними бухгалтерського обліку Кредитора, станом на день укладання цього Договору загальна сума заборгованості боржника за кредитним договором складає 91332,83 швейцарських франків.

Згідно п. 2.2. договору боржник зобов'язується за даним Договором передати Кредитору грошові кошти у розмірі 40000 доларів США. Боржник зобов'язується передати відступне кредитору до 28 липня 2019 року за графіком. Як убачається із погодженого сторонами у пунктах 2.2.1.-2.2.8. вказаного договору графіку передання боржником коштів, останнє передання грошових коштів, відповідно із пунктом 2.2.8. у розмірі 5000 доларів США боржник зобов'язалася передати кредитору у строк до 28 липня 2019 року.

Відповідно до пункту 3.1. вказаного договору, з дати отримання кредитором грошових коштів у розмірі 40000 доларів США у гривневому еквівалентів припиняються зобов'язання, які визначені Кредитним договором, Кредитор анулює залишок боргу за кредитним договором. Розпорядження про анулювання боргу вступає в силу з дати отримання боржником повідомлення про анулювання боргу. Дата отримання повідомлення підтверджується підписом боржника на такому повідомленні або повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відмовляючи в задоволені заяви суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зобов'язання припинене добровільним виконанням, а тому відсутні передбачені законом підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України відповідно до ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовано законодавцем у Розділі VI ЦПК України.

Частиною другою статті 432 ЦПК України встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов'язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Отже, за змістом ст. 432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов'язок у зв'язку з його припиненням.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Матеріально-правові підставі для припинення цивільно-правових зобов'язань передбачені главою 50 розділу 1 книги п'ятої ЦК і можуть припинятися, зокрема, внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припиненням зобов'язання переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема, видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

У даному випадку, виконавчий лист не є таким, що виданий помилково, оскільки його зміст узгоджується з резолютивною частиною рішення суду.

Крім того заявник не надав доказів про те, що зобов'язання за кредитним договором виконано ним добровільно чи припинене з інших, передбачених законом підстав.

Посилання апеляційної скарги на те, що договір про припинення зобов'язання переданням відступного не передбачає збереження додаткового зобов'язання, а саме договору поруки від 27 жовтня 2016 року укладеного між ним та ПАТ «УКРСИББАНК» для забезпечення виконання умов кредитного договору №0 від 27 жовтня 2006 року укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «УКРСИББАНК», то відповідно і зобов'язання, які виникли в нього перед ТОВ «Кей-Колект» є припиненими, колегія суддів не бере до уваги виходячи з наступного.

Так положення статті 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-172цс15.

Тому виконавчий лист не виможе бути визнано таким, що не підлягає до виконання, оскільки зобов'язання як за договором поруки, так і за кредитним договором належним чином не є виконані.

Враховуючи те, що заявник не подав доказів про наявність передбачених нормами матеріального і процесуального права правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у зв'язку з частковим виконанням рішення суду в межах договору №0/733392 про припинення зобов'язання переданням відступного в даному випадку є помилковим, оскільки погашення боржниками боргу відбулося в межах примусового виконавчого провадження.

Безпідставними на думку колегії суддів є доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні договору про припинення зобов'язання переданням відступного кошти від реалізації транспортного засобу Volkswagen transporter, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 не були враховані, так як не було надано доказів протилежного.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та дійшов обґрунтованого та законного висновку про відсутність належних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала постановлена судом з додержанням вимог процесуального закону, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 лютого 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.