ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1658/19 Справа № 202/5486/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Шклярук Д.С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/125889/3161/73 від 13 березня 2007 року за умовами якого позичальнику було надано кредит в сумі 35144,00 доларів США, з розрахунку 13,50 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення кредиту до 12.03.2014 року. В забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 014/125889/3161/73/2 від 14.03.2007 року відповідно умов якого поручитель зобов'язалася відповідати перед банком як солідарний із позичальником боржник за належне виконання зобов'язань що випливають із умов вищезгаданого кредитного договору. Відповідач ОСОБА_3 належним чином своїх обов'язків за кредитним договором не виконував в результаті чого, станом на 13.05.2015 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 2 634 912,23 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 014/125889/3161/73 від 13 березня 2007 року в розмірі 2 634 912,23 грн., та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/125889/3161/73 від 13 березня 2007 року в загальному розмірі 2 634 912 грн. 23 коп., з яких: 540 618,01 грн. - непогашена сума кредиту; 417 783, 46 грн. - несплачені проценти; 1 676 510,76 грн. - нарахована пеня.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір по 1827,00 грн. з кожного.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до неї скасувати та ухвалити нове в цій частині, яким у задоволенні позову банку щодо неї відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Предметом перегляду в апеляційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позичальником ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/125889/3161/73 від 13 березня 2007 року, за умовами якого (п. 1) позичальнику було надано кредит в сумі 35144,00 доларів США, з розрахунку 13,50 % річних за користування кредитними коштами, на період 84 місяці з 13.03.2007 року по 12.03.2014 року згідно графіку погашення кредиту, що є невід'ємною частиною кредитного договору.

В забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 014/125889/3161/73/2 від 14.03.2007 року відповідно умов якого (п. 1, п. 2, п. 4) поручитель зобов'язалася відповідати перед банком як солідарний із позичальником боржник за належне виконання зобов'язань що випливають із умов вищезгаданого кредитного договору.

06.03.2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору за умовами якої сторони збільшили строк кредиту на 24 календарних місяці, тобто загальний строк кредиту визначено у 108 місяців з 13.03.2007 року по 12.03.2016 року згідно графіку погашення, а також позичальнику 06.09.2009 року видано додатковий транш в сумі 885,97 доларів США. Сторонами погоджено та підписано графік погашення кредиту у новій редакції. Кредитні кошти були отримані позичальником.

У зв'язку з укладанням між банком та позичальником додаткової угоди № 1 до кредитного договору, 06.03.2009 року між банком та поручителем також було укладено додаткову угоду до договору поруки.

Кредитним договором та додатковою угодою № 1 передбачений обов'язок позичальника сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених кредитним договором, графіком погашення кредиту, а у випадку порушення зобов'язань сплатити банку неустойку.

Проте, відповідач ОСОБА_3 отримавши кредит у позивача, належним чином своїх обов'язків за кредитним договором та додатковою угодою не виконував, своєчасно та у повному обсязі не здійснював повернення боргу, в результаті чого, станом на 13.05.2015 року має прострочену заборгованість в загальному розмірі 2 634 912,23 грн., з яких: 26195,83 доларів США - непогашена сума кредиту (540618,01 грн. по офіційному курсу НБУ станом на 13.05.2015 р.); 20243,84 доларів США - несплачені проценти (417783,46 грн. по офіційному курсу НБУ станом на 13.05.2015 р.); 1 676 510,76 грн. - нарахована пеня.

Задовольняючи позовні вимоги банку до ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивач свої обов'язки за кредитним договором виконав повністю, а відповідачі свої договірні зобов'язання з повернення кредиту належним чином не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, в тому числі і з ОСОБА_4 як з поручителя на користь банку.

Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна.

Правильно дійшовши висновку про утворення кредитної заборгованості, суд помилково стягнув її також з поручителя в солідарному порядку.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Боржник (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 12.03.2016 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явити вимоги до поручителя.

Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції на вказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув та передчасно дійшов висновку про необхідність стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, 28 грудня 2010 року ОСОБА_3 здійснив останнє погашення заборгованості за кредитом та за відсотками, в подальшому жодних погашень заборгованості не вчиняв(а.с. 18).

Таким чином, позивач повинен був вимагати стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором у шестимісячний строк з часу прострочення несплаченої заборгованості.

Проте до суду з даним позовом, в тому числі і до поручителя, банк звернувся лише у червні 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ст. 559 ЦК України. При цьому, з урахуванням того, що з грудня 2010 року позичальник порушує умови кредитного договору, не сплачує заборгованість, банк не звертався ані до позичальника, ані до поручителя з відповідними вимогами про усунення порушень до травня 2015 року, чим сприяв значному збільшенню заборгованості.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції до ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції до ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з ОСОБА_4 також підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції до ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції судового збору.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Дніпропетровської обласної дирекції до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко