Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа №279/34/16-ц

провадження № 61-30940св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Шевчук А. М.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

Позовна заява мотивована тим, що 24 травня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого їй надано кредит у розмірі 27 700,00 швейцарських франків, строком

до 24 травня 2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 8,99 % річних.

25 жовтня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої змінено кінцевий термін повернення кредиту, а саме: до 24 грудня 2035 року.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору 24 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки, яким передбачено, що у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

25 жовтня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору поруки, якою сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту - 24 грудня 2035 року.

Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови

кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати

відсотків, станом на 29 грудня 2015 року виникла заборгованість у

розмірі 21 777,38 швейцарських франків, яка складалася із: простроченої заборгованості зі сплати кредиту у розмірі 20 107,92 швейцарських франків та простроченої заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 1 669,46 швейцарських франків. Окрім того, банком також нарахована пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1 431,79 грн, а також пеня за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 7 152,44 грн.

У зв`язку з порушенням умов договору 02 жовтня 2015 року банк направив на адресу відповідачів письмову вимогу про погашення боргу. Однак, дана вимога не була виконана ні боржником, ні поручителем.

З урахуванням викладеного, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути з відповідачів на його користь указану заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області

від 28 липня 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 24 травня 2007 року

№ 0, яка виникла станом на 29 грудня 2015 року, у

розмірі 21 777, 38 швейцарських франків, пеню - 8 584,23 грн та 7 994,23 грн судових витрат.

У задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 виникли кредитні зобов`язання, та встановивши, що позичальник належним чином не виконує умови договору, у результаті чого утворилась заборгованість, вважав, що кредитна заборгованість підлягає стягненню з позичальника. Враховуючи те, що остання сплата боржником коштів за кредитним договором здійснена 28 січня 2015 року, тому вважав, що позивач зобов`язаний був пред`явити вимогу до поручителя протягом шести місяців, починаючи із дати наступного чергового платежу. Однак, звернувшись до суду з позовом у січні 2016 року, банк пропустив, визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк, що свідчить про припинення поруки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області

від 28 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 з інших підстав.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції невірно визначено строк пред`явлення вимоги до поручителя. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що збільшення відсоткової ставки було погоджено з поручителем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 рокуПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та передати справу в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

У іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому у касаційному порядку не переглядається (стаття 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом неправильно оцінено надані у справі докази, у зв`язку з чим безпідставно застосовано частину першу статті 559 ЦК України до спірних правовідносин.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У січні 2018 року ОСОБА_2 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами установлено, що 24 травня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого їй надано кредит у розмірі 27 700,00 швейцарських франків, строком

до 24 травня 2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 8,99 % річних.

25 жовтня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої змінено кінцевий термін повернення кредиту, а саме: до 24 грудня 2035 року.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору 24 травня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки, яким передбачено, що у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

25 жовтня 2010 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору поруки, якою сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту - 24 грудня 2035 року, а також новий розмір щомісячного ануїтетного платежу - 180,33 швейцарських франків.

Встановлено, що 22 лютого 2008 року позивач листом повідомив боржника про застосування збільшеної відсоткової ставки у розмірі 17,98%.

Однак матеріали справи не містять доказів того, що збільшення відсоткової ставки було погоджено із поручителем.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Отже, порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. При цьому подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності).

Збільшення вказаної відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту.

Аналогічний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 та у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 522/9232/14-ц (провадження № 61-1106св18), від 20 червня 2018 року у справі № 161/11866/15-ц (провадження № 61-6894св18), від 07 листопада 2018 року у справі № 203/2907/16-ц (провадження 61-9260св18).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_2 , встановивши, що про застосування збільшеної відсоткової ставки позивач повідомив боржника листом від 22 лютого 2008 року, однак не повідомив поручителя, дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України з огляду на те, що він не надав згоду на збільшення обсягу його відповідальності.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року в частині позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська