Справа № 544/155/19
Р І Ш Е Н Н Я
31 січня 2019 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого - судді Сайко О.О.,
за участі секретаря Костенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду на вул. Соборна, 41 справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 у січні 2019 року звернулась до Пирятинського районного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, у якій зазначила, що вона є донькою ОСОБА_2, який помер 17 грудня 2018 року на території проведення антитерористичної організації в місті Алчевськ Луганської області. При її зверненні до органу державної реєстрації актів цивільного стану з метою реєстрації смерті ОСОБА_2, вона отримала відмову у вчиненні вказаної дії, оскільки для підтвердження смерті заявником предявлено документ, який не відповідає встановленому чинним законодавством України зразка.
Заявник зазначає, що видані на території міста Алчевськ Луганської області відділом запису актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської народної республіки свідоцтво про смерть та лікарське свідоцтво про смерть, видане державним закладом Алчевська центральної міської багатопрофільної лікарні Луганської народної республіки засвідчують факт смерті ОСОБА_2, проте вищевказані документи не є підставою для реєстрації смерті батька заявника органом державної реєстрації актів цивільного стану, створює перешкоди та робить неможливим отримання допомоги на поховання. У звязку з викладеним, просить встановити факт смерті ОСОБА_2, який помер 18.12.2018 року в м. Алчевськ Луганської області.
Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві, просила їх задовольнити.
Представник заінтересованої особи - Пирятинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не з'явився, направив листа про слухання справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
За правилами п.2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою про причини смерті №409 від 18.12.2018 року, виданою Державним закладом Алчевською центральною міською багатопрофільною лікарнею Луганської народної республіки ОСОБА_2 помер 17 грудня 2018 року, причина смерті інфаркт головного мозку при тромбозі церебральних судин.
Також, згідно свідоцтва про смерть від 20.12.2018 року, серії І-ВВ №070993, виданої відділом запису актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, актовий запис № 1545, місцем смерті ОСОБА_2 є Луганська Народна Республіка.
Заявник ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_2, згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ЕД № 262751 від 30.06.1994 року, виданого відділом актів громадянського стану Алчевського виконкому Луганської області України, актовий запис № 1105.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЕД № 188806, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області, було присвоєне прізвище заявниці після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_1.
При зверненні ОСОБА_1 до Пирятинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з метою отримання свідоцтва про смерть батька, вона отримала відмову, оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, що не відповідає вимогам, визначених законодавством України і не може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».
Встановлення зазначеного факту необхідно заявнику для отримання допомоги на поховання батька.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VІІІ від 17.03.2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.
Відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово, на строк, до 31 грудня 2019 року включно, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (далі - окремі райони Донецької та Луганської областей).
Згідно із Постановою Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015 року, до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року.
Таким чином, місто Алчевськ Луганської області розташоване на тимчасово окупованій території України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території заявник надала довідку про причину смерті, виданою Державним закладом Алчевською центральною міською багатопрофільною лікарнею Луганської народної республіки, згідно якої ОСОБА_2 помер 17 грудня 2018 року, причина смерті інфаркт головного мозку при тромбозі церебральних судин, а також свідоцтво про смерть, згідно якого ОСОБА_2 помер 17.12.2018 в м. Алчевськ Луганської області, форми яких не відповідають визначеним формам та ці документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Окрім цього, заявником надані фотографії з місця поховання ОСОБА_2 та рахунки про витрати заявника, повязані із похованням батька.
Відповідно до ст.8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки інформації, що міститься в цих документах про смерть особи, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.
При цьому суд не знаходить вагомих підстав ставити під сумнів відомості, зазначені в заяві про встановлення факту смерті з огляду на вік померлої особи (65 років), а також враховуючи те, що заяву подано донькою померлої особи.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації заявником своїх прав, чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов'язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне встановити факт смерті ОСОБА_2, який помер 17 грудня 2018 року у м. Алчевськ Луганської області.
У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 95, 258, 259, 264, 265, 315-319, 430 ЦПК України, суд
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 17 грудня 2018 року у м. Алчевськ Луганської області, причина смерті інфаркт головного мозку при тромбозі церебральних судин.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення.
Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Головуючий