Справа № 485/694/18
Провадження № 2/485/129/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Шеремет Ю.Є.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м.Снігурівка, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Снігурівської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому послався на таке.

Після смерті свого діда ОСОБА_2, який помер 04 січня 1999 року, він на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом отримав у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в м.Снігурівка по вул.Привокзальній (бувшій Котовській), 12, розташованому на земельній ділянці площею 0,0762 га, яка належить померлому спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності, виданого 19 липня 1996 року Снігурівською міської радою Миколаївської області.

До дня смерті 28 серпня 2012 року у вказаному житловому будинку був зареєстрований та проживав батько позивача ОСОБА_3 За звернення до нотаріальної контори за оформленням спадкових прав після смерті батька на присадибну земельну ділянку, позивачу відмовлено через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутності реєстрації разом з померлим на день його смерті.

Посилаючись на те, що на момент відкриття спадщини та оформлення спадкових прав на житловий будинок діяла ст.30 Земельного кодексу УРСР, 1990 року, згідно якої до нього разом з будинком перейшло й право власності на земельну ділянку для його обслуговування, просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, що належить діду ОСОБА_2, який помер 04 січня 1999 року.

У судове засідання учасники процесу не з'явилися, про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлені належним чином та своєчасно. Від позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечень не мають.

Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 01 вересня 1999 року, зареєстрованого у реєстрі за №1-773, після смерті свого діда ОСОБА_2, який помер 04 січня 1999 року (а.с.7), є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, який розташований за адресою: місто Снігурівка Миколаївської області, вулиця Котовського, 12, на земельній ділянці площею 0,0762 га, належній померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії МК виданого Снігурівською міською радою народних депутатів 19 липня 1996 року (а.с.6,8).

Рішенням Снігурівської міської ради Миколаївської області від 24 листопада 2015 року №10 вулицю Котовського перейменовано на вулицю Привокзальну.

Як видно з Державного акту на право приватної власності на землю серії МК №024542, виданого Снігурівською міською радою народних депутатів 19 липня 1999 року на підставі рішення Виконкому міської Ради народних депутатів №190 від 17 липня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2767, земельна ділянка площею 0,0762га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування вказаного вище житлового будинку і господарчих споруд на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а.с.9). Витяг з Державного земельного кадастру містить відомості про державну реєстрацію земельної ділянки під кадастровим номером :36:033:0019 за власником ОСОБА_2А .(а.с.10-12).

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №155034532 та №155034542 від 05 лютого 2019 року, право власності на земельну ділянку за адресою: Миколаївська область, м.Снігурівка, вул.Привокзальна (Котовського), 12, не зареєстровано, під забороною та в іпотеці земельна ділянка не перебуває.

Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 січня 2018 року №193/179-18, вартість земельної ділянки станом на 10 січня 2018 року становить 87 159,50грн. (а.с.14).

У вказаному вище житловому будинку до дня своєї смерті був зареєстрований та проживав син ОСОБА_2 та батько позивача - ОСОБА_3, який помер 28 серпня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП №160557, виданого 29 серпня 2012 року ВДРАЦС Снігурівського РУЮ Миколаївської області, актовий запис про смерть №204 від 29 серпня 2012 року (а.с.16) та копією свідоцтва про народження ОСОБА_1, виданого 22 вересня 1973 року Снігурівським райбюро ЗАГС Миколаївської області за актовим записом №174. Вказане підтверджується також і довідкою Снігурівської міської ради Миколаївської області №747/02-2.5 від 03 червня 2017 року. Спадкова справа після його смерті не заводилася (а.с.15). Постановою завідувача Снігурівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 від 29 червня 2017 року №1508/01-16 ОСОБА_1 відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті батька ОСОБА_3 через пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутності реєстрації разом з померлим на день його смерті (а.с.13).

Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України (2001 року) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як обєкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно ст.81 ЗК громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини.

Згідно положень ч. 1 ст.30 ЗК, яка діяла на час відкриття спадщини, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

У постанові від 11 лютого 2015 року Верховний Суд України висловив правову позицію про загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований.

Позивач успадкував будинок після смерті свого діда на підставі свідоцтва про право на спадщину. Інші спадкоємці будинку відсутні. Земельна ділянка під будинком раніше набула ознак об»єкта права власності, однак рахується за померлим на підставі державного акта, у зв"язку з чим позивач не може отримати правовстановлюючий документ на землю у позасудовому порядку.

Власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК).

Відтак, до ОСОБА_1 перейшла земельна ділянка, яка належала померлому ОСОБА_3 в силу закону і на якій розміщено належне йому будинковолодіння. При цьому, те, що спадкодавець не посвідчив перехід права на землю жодним чином не вплинула на наявність в нього права власності на цей об'єкт, оскільки таке посвідчення є лише підтвердженням з боку держави права. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що отримавши право власності на житловий будинок з гоподарськими та побутовими будівлями і спорудами, ОСОБА_1 набув і право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 263-265, 142, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Снігурівської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну ділянку площею 0,0762га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованого за адресою: Миколаївська область м.Снігурівка, вул.Привокзальна (колишня - вул.Котовського), 12, кадастровий номер: :36:033:0019, що належала ОСОБА_2 згідно з державним актом серії МК, виданого Снігурівською міською радою Миколаївської області 19 липня 1996 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 05.02.2019 р.

Суддя