Провадження № 22-ц/801/1440/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О.П.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 рокуСправа № 127/12845/13-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Шевчук К. І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ "Український промисловий банк",

третя особа - Орган опіки та піклування Вінницької міської ради,

особа яка подала апеляційну скаргу - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк" на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2013 року, ухвалене у складі судді Короля О. П. у м. Вінниці, дата складення повного тексту рішення невідома,-

в с т а н о в и в:

У травні 2013 року ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк", третя особа - Орган опіки та піклування Вінницької міської ради про визнання договору іпотеки недійсним, та ставила вимогу визнати недійсним іпотечний договір від 11 серпня 2008 року № 1638-002/Zфквіп-08, укладений між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , скасувати заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка була передана в іпотеку та скасувати запис в Державному реєстрі іпотек про обтяження квартири.

Обґрунтовуючи позов, зазначила що 11 серпня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1638-002/ZФКВ-08, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 32 300 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 08 серпня 2023 року.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов`язання між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір № 1638-002/Zфквіп-08, за яким відповідачі передали в іпотеку банку нерухоме майно, що належить їм на праві спільної власності, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . Про укладення між відповідачами спірного іпотечного договору їй стало відомо в жовтні 2012 року від державної виконавчої служби. Вважає, що іпотечний договір був укладений з порушенням вимог законодавства, оскільки з моменту народження (31 липня 1997 року) і на час звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 як малолітня дитина проживала у вказаній квартирі разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 Іншого нерухомого майна, придатного для проживання у них немає. Вказує, що рішенням Ленінського районного суду міста Вінниці від 31 серпня 2012 року, яке набрало законної сили 11 вересня 2012 року, в справі № 212/11047/2012 було встановлено факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з липня 1997 року до серпня 2012 року постійно проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Згода органу опіки та піклування на здійснення зазначеного правочину при укладанні договору іпотеки була відсутня.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2013 року позов задоволено:

- визнано недійсним іпотечний договір №1638-002/Zфквіп-08 від 11 серпня 2008 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк Іриною Іванівною, зареєстрований в реєстрі під №3903;

- скасовано заборону відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що була зареєстрована приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк Іриною Іванівною в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 3904 на підставі іпотечного договору №1638?002/Zфквіп-08 від 11 серпня 2008 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

- скасовано запис в Державному реєстрі іпотек про обтяження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який 11 серпня 2008 року, внесений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк Іриною Іванівною до Державного реєстру іпотек на підставі іпотечного договору №1638-002/Zфквіп-08 від 11 серпня 2008 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

- вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до та на момент укладення договору іпотеки ОСОБА_1 мешкала і мала право користування квартирою, яка була предметом іпотеки, а тому для укладення договору іпотеки необхідно було отримати згоду органу опіки та піклування. Отримання такого дозволу є необхідною умовою законності відповідного правочину, однак такий дозвіл отриманий не був. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір іпотеки від 11 серпня 2008 року був укладений з порушенням вимог чинного законодавства.

Дізнавшись про існування такого рішення ПАТ «Дельта банк» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що п. 44 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що згідно із ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. У зв`язку з цим суди повинні виходити з того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад: реєстрація неповнолітньої дитини у будинку, народження дитини після укладенні договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним з підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Стверджує, що суд в повній мірі не з`ясував чи мала позивач право користування (власності) предметом іпотеки на момент укладення іпотечного договору, адже вона була зареєстрована в с. Ільківка Вінницького району, а рішення Ленінського районного суду м. Вінниці, яким встановлено факт проживання в м. Вінниці не впливає на право користування .

22 липня 2019 року ОСОБА_1 через свого адвоката Оверковського К. В. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги посилаючись на те, що право користування дитиною квартирою, переданою в іпотеку, встановлено належними доказами. Вважає, що банк помилково пов`язує факт проживання у квартирі, тобто безпосереднє користування житлом, з фактом реєстрації місця проживання.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Дельта Банк» адвокат Антонюк І. В. підтримала подану апеляційну скаргу з викладених у ній підстав.

Представник ОСОБА_1 адвокат Оверковський К. В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, підтримав викладене у відзиві. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить розписка органу опіки та піклування (причини неявки суду не повідомив), рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ТОВ «Укрпромбанк» з відміткою «Банк вибув». Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2 були повідомлені шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

11 серпня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 1638-002/ZФКВ-08, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 32 300 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення до 08 серпня 2023 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 11 серпня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено іпотечний договір №1638-002/Zфквіп-08, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І. І., зареєстрований в реєстрі під № 3903 (а.с. 4 -7). Предметом іпотеки за даним договором є квартира АДРЕСА_1 , що належить відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на праві спільної власності на підставі свідоцтва на право власності на житло від 26 червня 1997 року, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради на підставі рішення № 478 від 26 червня 1997 року, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 08 липня 1997 року в реєстровій книзі № 318 за №720/29372.

Згідно свідоцтва про народження № 2838 від 07 жовтня 1997 року ОСОБА_1 народилася у м. Вінниці ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір`ю ОСОБА_1 є ОСОБА_2 (а.с. 8).

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_3 приходиться дядьком ОСОБА_1 , ОСОБА_4 - бабою, а ОСОБА_5 дідом.

В підтвердження проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 надано позивачем надано такі докази: довідка лікарні № 12 від 28 травня 2012 року (а.с. 54); копія титульної сторінки медичної картки дитини з відміткою про адресу проживання(а.с. 55); довідка ЗОШ № 337 від 06 червня 2012 року (а.с. 56); акт опиту сусідів, затверджений МКП ЖЕК №7 з поясненнями щодо проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 з моменту народження (а.с. 57).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 31 серпня 2012 року в справі №212/11047/2012 року було встановлено юридичний факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з липня 1997 року до серпня 2012 року постійно проживали за адресою: АДРЕСА_2 . Рішення суду набрало законної сили 11 вересня 2012 року (а.с. 7).

Спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачами з приводу правомірності укладення договору іпотеки з тих підстав, що квартира, що була передана в іпотеку, використовувалася неповнолітньою дитиною як місце проживання.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1) та правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку:

1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з`ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

У справі що розглядається оспорюваний правочин укладено не батьками неповнолітньої ОСОБА_1 , а її бабою ОСОБА_4 , дідом ОСОБА_5 та дядьком ОСОБА_3 , які не є ні законними представниками, ні опікунами неповнолітньої, а тому на них не поширюються обмеження, передбачені статтею 71 ЦК України.

Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-3005цс15.

В справі що розглядається рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 31 серпня 2012 року, яке набрало законної сили 11 вересня 2019 року (а.с.7) встановлено факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з липня 1997 року до серпня 2012 року постійно проживали за адресою АДРЕСА_2 .

Підставою позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним позивачка зазначила факт відсутності дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, проте не посилалася на факти порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, інформації про будь-які обмеження для дитини, що виникли в результаті укладення договору іпотеки позов не містить.

За таких обставин, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову по даній справі, помилково поклав в основу рішення наявність встановленого судом факту проживання, зазначивши що зважаючи на таку обставину, дитина мала право користування квартирою, переданою в іпотеку та така передача відбулася без дозволу органу опіки та піклування, не звернув уваги на суб`єктів договору з боку іпотекодавців (які не відносяться до кола осіб, на яких покладено обов`язок піклуватися про дитину), а найголовніше, - не звернув увагу на відсутність посилань у позові на порушення прав дитини.

За таких обставин у суду не було підстав для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору, укладеному ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , оскільки його укладення не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючих прав неповнолітньої ОСОБА_1 на користування житлом.

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції неправильно застосував норми статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 177 СК України.

Ураховуючи викладене, постановлене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а отже, вона підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення скасуванню як таке, що постановлене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невірним застосуванням норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини (п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

На підставі підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат: виходячи з положень частини 6 статті 141 ЦПК України, понесені ПАТ «Дельта Банк» та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 172 грн 05 (квитанція на а.с. 177) слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк" задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2013 року скасувати та постановити нове:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк", третя особа - Орган опіки та піклування Вінницької міської ради про визнання договору іпотеки недійсним, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк" () 172 (сто сімдесят дві) гривні 05 копійок понесених ним судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча підпис Т. М. Шемета

Судді підпис О. В. Ковальчук

підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом

головуюча суддя Т. М. Шемета

Повний текст постанови складено 09 вересня 2019 року.