Дата документу 25.01.2019
ЄУ № 420/74/19
Провадження №2/420/297/19
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

25 січня 2019 року смт. Новопсков

Луганська область

Суддя Новопсковського районного суду Луганської області Пронька В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області із заявою, в якій просить визначити йому додатковий строк в два місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом після померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали заяви, суддя приходить до висновку, що вона підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. При цьому, відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, та відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Тобто, вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, повинні розглядатися в позовному провадженні.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження позивач викладає письмово свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування у формі позовної заяви, яка за змістом повинна відповідати вимогам ст.175 ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, якими відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України є позивач і відповідач.

Всупереч наведених норм законодавства ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, а не з позовною заявою, при цьому, взагалі не зазначив відповідача (-ів), до якого (-их) звернуті його вимоги.

Тобто, ОСОБА_1 необхідно викласти свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування у формі позовної заяви, визначити відповідача (-ів) відповідно до вищенаведених розяснень, вірно зазначити процесуальний статус учасників справи та зазначити їх дані з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що померлі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є його батьком та матірю, однак в порушення вищенаведених норм закону, не зазначає та не надає доказів на підтвердження вказаних обставин; а також не зазначає відомості щодо наявності (чи відсутності) інших спадкоємців після померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_2, та в разі їх наявності - дані щодо прийняття (неприйняття ) ними спадщини.

Згідно п 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору.

Підставою для звернення до суду за захистом спадкових прав відповідно до роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, є відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину.

За змістом ст. 49 Закону України «Про нотаріат» про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус виносить відповідну постанову.

Всупереч наведеним нормам закону, до позовної заяви не додано доказів відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій з приводу реалізації позивачем спадкових прав після смерті ОСОБА_3, померлої 03.05.2015, та ОСОБА_2, померлого 27.08.2016, оформлених у відповідності до законодавства.

Позивач також не зазначив щодо наявності у нього або іншої особи оригіналів доказів, які додані ним до заяви у вигляді ксерокопій, що є порушенням вимог п. 8 ч. 3 ст.175 ЦПК України

Також, в порушення вимог п. п. 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати судового збору за подання заяви, посилаючись на п. 21 ч.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у звязку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Разом з тим, посилання заявника на п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є безпідставними, оскільки вказана норма стосується заявників, які подають заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, померлого 27.08.2016, та ОСОБА_3, померлої 03.05.2015, однак всупереч вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України не додано документів, що підтверджують сплату судового збору за вказані вимоги або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене, позивачу необхідно сплатити на розрахунковий рахунок Новопсковського районного суду Луганської області - р/р 2223, отримувач УК у Новоп.р-ні/НОВОПСКОВ.Р-Н/22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37942461, МФО 899998, Код класифікації доходів бюджету 22030101, судовий збір у розмірі 768,40 грн. за кожну вимогу та надати суду документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Надані позивачем копії письмових доказів не відповідають вказаним вимогам ЦПК України.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене вище, суддя вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «ОСОБА_4 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.175 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини залишити без руху, про що сповістити позивача, надавши йому строк для усунення зазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Розяснити, що в іншому випадку заява вважається неподаною і повертається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: В. В. Пронька