Справа № 628/3356/18
Провадження № 2/628/115/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Цендра Н.В.

за участю секретаря Кравцової В.М.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Куп'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: державний виконавець міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Купянському, Шевченківському районах та місту Куп'янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів, суд, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Купянського міськрайонного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів, з посиланням на ті обставини, що з 16 лютого 2013 року він з відповідачем по справі перебував у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області було розірвано 05 грудня 2014 року. Під час шлюбу у сторін народилася спільна дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з відповідачем. Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з позивача стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів прибутку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 січня 2015 року та до повноліття дитини. Заборгованість по аліментам за виконавчим листом №628/253/15-ц від 03 березня 2015 року становить - 17 939,36 грн. Проте, позивач стверджує, що з осені 2015 року по липень 2018 року дитина проживала з ним та знаходилась на його утриманні, але незважаючи на це, з нього стягувалися аліменти на утримання сина на користь відповідача. Позивач зазначає, що він забезпечував сина необхідним харчуванням, одягом та взуттям, засобами гігієни, тобто утримував дитину в повному обсязі та крім того, з нього ще утримувались аліменти на користь відповідача, які вона витрачала на свої власні потреби. Хоча аліменти стягуються саме на утримання дитини, а не відповідача. На підставі викладеного, позивач вважає, що стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання їхньої дитини було незаконним та таким, що суперечило основним засадам сімейного права. Тому, враховуючи те, що з осені 2015 року син ОСОБА_5 перестав проживати з матірю, а став проживати з батьком, отже змінився сімейний стан позивача та відповідача та з урахуванням загальних принципів регулювання сімейних відносин, способів захисту сімейних прав, ОСОБА_2 вважає за необхідне захистити своє порушене право - шляхом звільнення його від заборгованості у сумі 17 939,36 грн. що утворилася станом на 01 серпня 2018 року та змінити встановлений розмір аліментів на тверду грошову суму у розмірі 1000,00 грн. на місяць.

09 листопада 2018 року ОСОБА_3 надала до суду відзив на позовну заяву у якому зазначила, що згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 01 серпня 2018 року, заборгованість позивача по аліментам становить 17 939, 36 грн. Розрахунок позивачем не оспорювався. Згідно акту проживання від 30 липня 2018 року вказано, що неповнолітній син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, однак за цією адресою дитина не проживала та не проживає, так само і позивач не мешкає за даною адресою, а тільки там зареєстрований, оскільки фактично мешкає в смт. Купянськ-Вузловий. Акт також не містить відомостей з якого саме та по який час дитина начебто проживала за цією адресою, а свідки, які підписали вищезазначений акт проживання, зазначає відповідач, не знають про існування чи відсутність у неї та позивача спільного бюджету та їхніх сімейних стосунків. Свідкам також не відомо хто саме витрачає та витрачав кошти на утримання дитини, оскільки вони не бачили, чи давав позивач кошти на утримання дитини. Тому ОСОБА_3 вважає показаннями свідків не підтверджується факт утримання позивачем неповнолітнього сина та вважає, що позивач не довів факт спільного проживання з дитиною. Крім того відповідач зазначає, що час від часу бабуся позивача дійсно доглядала за дитиною, а саме: забирала з дитячого садку, проводила з ним вільний час.

Серед іншого у відзиві відповідач зазначила, що проживання дитини разом з платником аліментів не може бути розцінено як істотна обставина для скасування заборгованості по аліментам. Також ОСОБА_3 звертає увагу на те, що відповідач мав право звернутися до державного виконавця з проханням припинити стягнення аліментів у звязку з тим, що дитина начебто проживає з ним, однак цим правом ОСОБА_2 не скористався, а відповідно у державного виконавця не було підстав для припинення стягнення аліментів, тому заборгованість по аліментам визначена правильно. Щодо зменшення розміру аліментів також відповідач заперечувала, та посилалася на те, що оскільки ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України містить перелік обставин за яких суд може згодом зменшити або збільшити розмір аліментів, а саме: у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Інших дітей окрім ОСОБА_4 позивач не має, матеріальний та сімейний стан позивача не змінився, погіршення здоровя також не відбулося. Крім того, аліменти в твердій грошовій сумі можуть бути визначені лише тоді, коли позивач є не працевлаштованим та має мінливий дохід. В даному випадку позивач офіційно працює в Регіональній філій «Південна залізниця» в смт. Купянськ-Вузловий та стабільно отримує заробітну плату. На підставі викладеного відповідач вважає, що підстав для зменшення розміру аліментів та визначення їх у твердій грошовій формі також немає.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Також у судовому засіданні позивач повідомив суду, що відповідач приводила йому сина та залишала його на 2 неділі потім забирала дитину до себе на 1 неділю потім знову приводила дитину до нього.

Відповідач у судовому засідання заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на заперечення, які викладені у відзиву на позовну заяву. Також повідомила, про те, що оскільки вона працює касиром в магазині, то у звязку з графіком її роботи, вона не завжди могла забирати дитину з дитячого садочка та проводити з ним час, тому вона просила бабусю позивача, яка мешкає неподалік дитячого садка, щоб вона допомагала у догляді за дитиною.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши доводи учасників справи, допитавши свідків, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

25 лютого 2015 року рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів прибутку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 січня 2015 р. та до повноліття дитини, що підтверджується ксерокопією рішення суду (а.с. 9).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 01 серпня 2018 року - заборгованість по аліментам ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини за виконавчим листом №628/253/15-ц від 03 березня 2015 року виданим Куп'янським міськрайонним судом Харківської області за період з 27.01.2015 р. по 01.08.2018 р. становить - 17 939,36 грн., (а.с. 6-8).

З ксерокопії паспорту позивача вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований у встановленому порядку за адресою: м. Куп'янськ, вул. Давидова - Лучицького, буд. №11. кв. №30 (а.с. 11).

Згідно довідки від 13 листопада 2018 року №01-34/178, директора Куп'янського дошкільного навчального закладу Ясла-садок-№4, зі слів вихователя групи дітей у якій виховується ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, за час перебування дитини в закладі, батько хлопчика ОСОБА_2 жодного разу сина не приводив, не забирав, батьківські збори та інші заходи в закладі не відвідував. У липні 2018 року від ОСОБА_2 до ДНЗ №4 надійшло письмове звернення, у звязку з чим він був запрошений до закладу для співбесіди, однак ОСОБА_2 по теперішній час на запрошення не відреагував. Крім того в довідці зазначено, що хлопчиком опікується його мати ОСОБА_3, яка цікавиться успіхами, поведінкою та станом здоровя дитини. Вона вчасно забезпечує сина необхідними іграшками, канцелярським приладдям, спортивним одягом, костюмами до різних свят. Мати хлопчика вчасно сплачує за харчування у закладі, приймає активну участь у благоустрої групи, де виховується ОСОБА_4. Викладені обставини підтверджується також ксерокопією заяви ОСОБА_2 з вимогою надати характеристику дитини та відомості про осіб, які приймають участь у вихованні його сина та ксерокопією листа ДНЗ №4 з пропозицією ОСОБА_2 особисто звернутися до закладу (а.с. 29-31).

Відповідач ОСОБА_3 працює в ТОВ фірма «Посад» на посаді касира торговельного залу торгової дільниці з 22 травня 2017 року по теперішній час згідно наказу №1241-ОС від 22 травня 2017 року, що підтверджується довідкою від 09 листопада 2018 року старшого інспектора відділу кадрів ТОВ фірма «Посад» (а.с. 32).

Неповнолітній ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 зареєстровані у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 з 26 червня 2018 року, що підтверджується ксерокопіями довідок від 26 червня 2018 року про реєстрацію місця проживання особи (а.с 33-34).

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначила, що вона мешкає за адресою: м. Куп'янськ, вул. Давидова ЛучицькогоАДРЕСА_2 та являється сусідкою ОСОБА_7, яка є прабабусею неповнолітнього ОСОБА_4 Свідок повідомила, що неповнолітнього ОСОБА_4 мати ОСОБА_3 завжди приводила та залишала мешкати у бабусі ОСОБА_8 та прабабусі ОСОБА_7, які мешкають за однією адресою. Прабабуся ОСОБА_7 водила і забирала хлопчика ОСОБА_4 у дитячий садок та з садка. Крім того свідок зазначила, що батько хлопчика ОСОБА_2 не проживає за місцем своєї реєстрації, та не гуляв з хлопчиком у дворі, а з дитиною гуляла тільки прабабуся ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні повідомила, вона є бабусею відповідачки ОСОБА_3, та пояснила, що прабабуся неповнолітнього ОСОБА_4 ОСОБА_7 завжди просила, щоб правнука залишали у неї, вона любить з ним проводити час. Позивач ОСОБА_2 не мешкає за адресою проживання своєї матері ОСОБА_8 та прабабусі ОСОБА_7 більше 3 років, а саме з 2015 року коли поїхав жити до іншої жінки. Бувало таке, що у звязку з зайнятістю ОСОБА_3 на роботі, ОСОБА_4 міг жити неділю у прабабусі.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомив суду, що він являється хрещеним батьком неповнолітнього ОСОБА_4, та зазначив, що після розлучення сторін ОСОБА_4 залишився з матірю ОСОБА_3. Після того, як ОСОБА_3 влаштувалася на роботу ОСОБА_4 залишався або у батьків ОСОБА_11 або у батьків ОСОБА_12. З позивачем свідок дитину не бачив, вихованням дитини завжди займалася відповідач. На свята ОСОБА_4 також завжди був з матірю ОСОБА_3. Також свідок повідомив суду, що позивач ОСОБА_2 після розлучення деякий час мешкав у своєї матері, а потім переїхав до своєї дівчини.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомила суду, що вона являється матірю позивача по справі ОСОБА_2 і може підтвердити той факт, що її син ОСОБА_2 з 2015 року по 2017 рік проживав з нею. Втім, з 2015 року по 2018 рік її син періодично проживав з нею. Її онук ОСОБА_4 залишався мешкати у них вдома більше ніж 2 тижні. Також зазначила, що відповідач приходила до них забирала сина і водила у дитячий садок, а прабабуся хлопчика ОСОБА_7 ходила забирати ОСОБА_4 із садочка, так як вони мешкають неподалік від дитячого садка.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні повідомила, що вона являється матірю відповідача ОСОБА_3 та пояснила, що її донька завжди відводила дитину до дитячого садочка зранку, а у вечері , коли в неї не було можливості забрати дитину, вона просила прабабусю ОСОБА_7 забирати дитину з дитячого садка. Коли ОСОБА_4 хворів також просили прабабусю ОСОБА_7 подивитися за дитиною, а до лікарні дитину водила мати ОСОБА_12. Один місяць влітку трапилося таке, що в квартирі робили ремонт, тому неповнолітній ОСОБА_4 проживав у прабабусі ОСОБА_7 За дитячий садок завжди сплачує кошти відповідач ОСОБА_12.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 48, 51, 52, 55 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї , що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи громадянина захищаються судом.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної ОСОБА_7 України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В позовній заяві позивач посилається на те, що з осені 2015 року по липень 2018 р. дитина мешкала разом з ним і він займався його утриманням, а відповідач ОСОБА_3 витрачала отримані нею аліменти на свою користь.

Разом з тим судом було встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, дійсно іноді мешкав у бабусі та прабабусі за адресою вул. Давидова-Лучицького, б. 11, кв. 30. Як повідомила відповідач у судовому засіданні, у звязку з зайнятістю на роботі, вона іноді просила прабабусю доглянути дитину, при цьому повідомила, що позивач за вказаною адресою не проживав та утриманням сина не займався, це також підтвердила в судовому засіданні свідок з боку позивача ОСОБА_6, яка пояснила, що батько хлопчика ОСОБА_2 не проживає за місцем своєї реєстрації, та не гуляв з хлопчиком у дворі, а з дитиною гуляла тільки прабабуся ОСОБА_7 Інші свідки у судовому засіданні також підтвердили, що ОСОБА_7, бабуся позивача, допомагала у догляді за дитиною, а саме гуляла з ОСОБА_4, забирала з дитячого садочка, ОСОБА_4 іноді мешкав з бабусею та прабабусею. На запитання суду, конкретизувати, який саме одяг та взуття протягом 3-х років позивач придбав дитині, ОСОБА_2 чітко відповісти не зміг, окрім того, що були куплені іграшки та спортивний костюм.

Посилання позивача на Акт проживання громадянина без реєстрації від 30.07.2018 р., в якому зазначено, що ОСОБА_4 дійсно проживає без реєстрації за адресою вул. Давида-Лучитського, б. 11, кв. 30 (а.с. 5), як на підтвердження постійного проживання дитини з позивачем, суд вважає безпідставними, оскільки в Акті не вказано з якого по який період дитина проживає за вказаною адресою, а тільки зазначено, що Акт складено 30.07.2018 р., з чого можна зробити висновок, що 30.07.2018 р. дитина дійсно знаходилася у прабабусі, яка допомагала у догляді за дитиною. Крім того відповідно до ксерокопій довідок від 26 червня 2018 року про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 33-34). неповнолітній ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 зареєстровані у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 з 26 червня 2018 року.

Також судом було встановлено, що спір щодо визначення проживання малолітньої дитини ні органом опіки і піклування, ні судом не вирішувався, та рішення про визначення місця мешкання дитини з позивачем не приймалося.

Крім того у судовому засіданні була оглянута медична карта амбулаторного хворого ОСОБА_4, згідно якої 26.10.2015 р., 28.01.2016 р., 22.07.2016 р. на прийомі у лікаря було зроблено запис, що «жалоб на момент осмотра мама к ребенку не представляет», а 02.11.2016 р. ОСОБА_3 власноручно написала заяву про відмову від проведення щеплення АКДС.

Відповідно до довідки головного лікаря від 24.01.2019 р., ОСОБА_3 мати неповнолітнього ОСОБА_4 , який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 ( раніше мешкав за адресою АДРЕСА_3) піклується про надання медичної допомоги своєму сину, супроводжує його при медичних оглядах та профілактичних щепленнях у лікарів, знаходиться разом з ним на лікарняних листах, виконує всі лікарські рекомендації від народження дитини до теперішнього часу. Батько дитини ОСОБА_2 за наданням медичної допомоги неповнолітньому ОСОБА_4, з жовтня 2014 року по серпень 2018 р. не звертався, про стан здоровя не піклувався. (а.с. 81).

Згідно довідки від 13 листопада 2018 року №01-34/178, директора Куп'янського дошкільного навчального закладу Ясла-садок-№4, зі слів вихователя групи дітей у якій виховується ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, за час перебування дитини в закладі, батько хлопчика ОСОБА_2 жодного разу сина не приводив, не забирав, батьківські збори та інші заходи в закладі не відвідував. Хлопчиком опікується його мати ОСОБА_3, яка цікавиться успіхами, поведінкою та станом здоровя дитини. Вона вчасно забезпечує сина необхідними іграшками, канцелярським приладдям, спортивним одягом, костюмами до різних свят. Мати хлопчика вчасно сплачує за харчування у закладі, приймає активну участь у благоустрої групи, де виховується ОСОБА_4. (а.с. 29).

Крім того, позивачу було достеменно відомо, що рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року з нього були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів прибутку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Натомість рішення суду виконувалось не в повному обсязі, у звязку з чим, з вини позивача виникла заборгованість по аліментам станом на 01.08.2018 р. в розмірі 17 939,36 грн.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що вихованням та утриманням дитини займається мати ОСОБА_3, а прабабуся ОСОБА_7 допомагала їй у догляді за дитиною, що є цілком нормальним у цивілізованому суспільстві, тому враховуючи, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дитина у період з осені 2015 р. по липень 2018 р. постійно проживала з ним і він займався його утриманням, беручи до уваги, що позивачем у своєму позові не наведено інших обставин, що мають істотне значення та не надано медичного висновку про його тяжку хворобу, які б могли слугувати достатньою підставою для звільнення позивача від заборгованості за аліментами, суд вважає, що позовна вимога про звільнення від сплати заборгованості є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зменшення розміру аліментів з ј частини з усіх видів доходів ОСОБА_2 на розмір в твердій грошовій сумі - 1000 грн., то судом встановлене наступне.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, враховуючи, що платник аліментів не наділений правом звертатися до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, народився 07 червня 2013 року, тобто 07.06.2019 р. йому виповниться 6 років. Відповідно до Державного бюджету України на 2019 рік, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років на період з 01.01.2019 р. по 30.06.2019 р. становить 2027 грн., на період з 01.07.2019 р. по 30.11.2019 р. 2118 грн., з 01.12.2019 р. по 31.12.2019 р. 2218 грн.. Мінімальний розмір аліментів, який зобовязаний платити позивач відповідно до діючого законодавства, в розмірі 50% прожиткового мінімуму, на період з 01.07.2019 р. по 30.11.2019 р. становитиме 1059 грн., з 01.12.2019 р. по 31.12.2019 р. 1109 грн., тобто в разі задоволення позовної вимоги про зменшення розміру аліментів з ј частини на 1 000 грн., в подальшому це призведе до порушення прав неповнолітньої дитини, що на думку суду є неприпустимим.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов є необгрунтованим, у звязку з чим відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 11, 12 13, 78, 79, 89, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: державний виконавець міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Купянському, Шевченківському районах та місту Куп'янськ Головного територіального управління юстиції у Харківській області про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Купянський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 30.01.2019 р.

Суддя Н.В. Цендра