Провадження № 2/200/521/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Яковенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-6», третя особа Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради, треті особи Третя дніпровська державна нотаріальна контора, Автогаражний кооператив «Автолюбитель-6», про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. Позивач отримала 16.07.1996 року свідоцтво про право на спадщину за законом, та 09 вересня 2005 року - додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом. Серед іншого, до складу спадщини входив також гараж № НОМЕР_3 (інв.НОМЕР_4) в автогаражному кооперативі АДРЕСА_1. Чоловік позивачки був членом даного кооперативу з 1987 року по день смерті, повністю виплатив вартість гаражу у червні 1991 року, однак з невідомих причин право власності на гараж не зареєстрував. В липні 2016 року позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності за законом на гараж, проте нотаріус відмовив позивачу у посвідченні нотаріальної дії у зв`язку з правовстановлюючого документа на вказану нерухомість.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті чоловіка - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з гаражного боксу № НОМЕР_3 (інв.НОМЕР_4), розташованого в автогаражному кооперативі АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 31 січня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті у судовому засіданні.

Позивач та представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримала.

Ухвалою суду від 01 квітня 2019 року замінено неналежного відповідача Шевченківську районну у місті Дніпрі раду на належного відповідача Автогаражний кооператив «Автолюбитель-6» .

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений, надав заяву в якій просить позовну заяву задовольнити.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки не повідомила, пояснень та заперечень по суті позовних вимог не надала.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. НОМЕР_3 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. НОМЕР_3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 липня 1960 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 .

16 липня 1996 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , видане державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновою О.І. та зареєстроване в реєстрі за № 533/96.

Дев`ятого вересня 2005 року отримала додаткове свідоцтво про спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , видане державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. та зареєстроване в реєстрі за № 2-310.

За життя ОСОБА_2 був членом гаражного кооперативу «Автолюбитель-6», що підтверджується рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради від 18.06.1999 року № 332, та додатком № 1 до нього.

Згідно довідки автогаражного кооперативу «Автолюбитель-6» від 20.07.2016 року, ОСОБА_2 у період з 1987 по ІНФОРМАЦІЯ_1 був членом АГК «Автолюбитель-6» (гаражний бокс № НОМЕР_3, інв.НОМЕР_4). Вступні і пайові внески ним були внесені у повному обсязі. Дата кінцевого розрахунку - червень 1991 року.

Постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. від 19.07.2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний гараж у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного, чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

За змістом п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Верховним Судом України у листі «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р.» від 01.02.2014р. роз`яснено, що виникнення права власності на будинки, квартири, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Аналогічна правова позиція зазначена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_3 станом на 16.09.2015 року гараж № НОМЕР_3 в автогаражному кооперативі «Автолюбитель-6» по вул.Шинна,12 - загальною площею 17,0 кв.м.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 30.05.2008 року №7 було роз`яснено, що якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Відповідно до п.4.12 та п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Зазначене підтверджує ту обставину, що позивач не має змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на гаражний бокс.

Відповідно до ст.ст. 25, 346 ЦК України право власності на нерухоме майно не може бути зареєстровано за особою, яка померла, оскільки зі смертю особи її право та дієздатність припиняється.

Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст.1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч.5 ст.1268, статей 1296 - 1299 ЦК України. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних та інтересів є визнання права.

Згідно припису статті 328 цього Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з визначених законом підстав набуття права власності є спадкування.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. (стаття 392 ЦК України).

Відповідно до закону право власності спадкоємця на успадковане нерухоме майно посвідчується свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, при цьому ч. 1 ст. 1297 ЦК України зобов`язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З огляду на викладене, а також враховуючи існування перешкод для оформлення у нотаріальному порядку спадкових прав ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту її прав як спадкоємця шляхом визнання за нею права власності на вищезазначений гараж в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, НОМЕР_3, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу «Автолюбитель-6», третя особа Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті її чоловіка - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з гаражного боксу № НОМЕР_3 (інв.НОМЕР_4), розташованого в автогаражному кооперативі АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску