Справа № 357/2293/19
Провадження № 2/357/2083/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя - Цукуров В.П.,

секретар судового засідання - Александрова А.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Дяченка В.І., представника відповідача - ОСОБА_2 , представника третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області - Махаринського Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Біла Церква Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - «Позивач») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - «Відповідач»), третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини.

Вона перебувала у шлюбі з Відповідачем з 21.04.2007 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2012 року даний шлюб було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 .

19.09.2013 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з Відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), однак не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Але, внаслідок невиконання Відповідачем покладених на нього обов`язків, по сплаті аліментів утворилась заборгованість. Увесь час з моменту припинення шлюбних відносин, син проживає разом з матір`ю і знаходиться на її утриманні. Відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється.

Також Позивач вважає, що у зв`язку з внесенням змін до ч.2 ст.182 СК України в частині мінімального розміру аліментів, необхідно ухвалити відповідне судове рішення про збільшення розміру аліментів.

Посилаючись на приписи ч.2, ч.3 ст. 166, п.2 ч.1 ст.164, ст.180-183 СК України, Позивач просила позбавити Відповідача батьківських прав відносно їх сина та збільшити розмір аліментів, стягнувши з Відповідача на її користь аліменти у розмірі ? частина всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 21.03.2019 року було відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 23-24).

10.04.2019 року Відповідач направив на адресу суду відзив на позов у якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо позбавлення його батьківських прав та збільшення розміру аліментів не визнає в повному обсязі. Зазначив, що відповідно до рішення суду від 19.09.2013 року він постійно сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_5 . З 2013 року вони утримувалися із його заробітку за місцем основної роботи. З 2015 року він не працював та знаходився на обліку в центрі зайнятості, але все одно перераховував аліменти за адресою Позивача у м.Київ та с.Устимівка Васильківського району, які до нього поверталися як неотримані. Про це, а також про подальше працевлаштування він повідомляв державного виконавця, оскільки не мав та не має наміру ухилятися від сплати аліментів.

Крім того, не зважаючи на офіційне стягнення та сплату аліментів, він як батько дитини приймає участь і в додаткових витратах на дитину, а саме: у 2015 році купив велосипед та мобільний телефон, в 2017 році він знову купив синові телефон оскільки попередній загубився, час від часу поповнює мобільний зв`язок ОСОБА_5 та дає кошти на кишенькові витрати. Відповідач зазначив, що сама Позивач перешкоджає йому приймати участь у спілкуванні та вихованні дитини, не дозволяє спілкуватися навіть по телефону, а коли такі розмови відбуваються, то це має бути тільки в її присутності та з її дозволу. Незважаючи на заборону з боку Позивача, він намагається проводити час з сином. Під час літніх канікул він забирав його до себе у м.Біла Церква, в 2017 році ОСОБА_6 разом з його рідною сестрою та її сином їздив відпочивати на море, відпочинок оплачував він. В 2018 році Позивач не дозволила синові поїхати з ним відпочивати на море, хоча син цього дуже хотів.

Також Відповідач висловив незгоду з рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 29.01.2019 року №66, оскільки внаслідок невірного зазначення Позивачем його адреси, він не повідомлявся про засідання комісії з питань захисту прав дитини. Також він не викликався на таке засідання й по телефону, хоча його номер Позивачем було зазначено правильно. З цього приводу ним було подано відповідну скаргу.

За твердженням Відповідача, Службою у справах дітей взагалі не встановлено характер стосунків між ним та сином, всі висновки зроблено виключно зі слів матері та на підставі наданої нею неправдивої інформації. Заява його 11-річного сина про нібито підтримку матері у питанні позбавлення Відповідача батьківських прав відібрана у дитини всупереч ст.171 СК України та завірена начальником відділу захисту прав та інтересів дитини ОСОБА_7 із перевищенням його повноважень. Дана заява написана під диктовку та насправді відображає думку не дитини, а його матері.

Посилаючись на приписи ст.164, 171 СК України Відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 32-35).

15.07.2019 року у судовому засіданні Позивач підтримала доводи позовної заяви та пояснила наступне. До цього часу Відповідач дуже рідко спілкувався з дитиною, приблизно один раз на півтора-два місяці. Відповідач та його мати періодично брали сина до себе додому. Останній раз Відповідач забирав сина на два дні наприкінці червня цього року - приблизно два тижня тому. Зі слів сина вони були на дачі Відповідача у селі Ковалівка Васильківського району. Відповідач допомоги не надає, навчанням дитини не цікавиться, після подачі позову сплатив заборгованість по аліментах у сумі чотири тисячі гривень. У 2017 році Відповідач з сином їздив на море, дитина повернулася задоволена. На 1 вересня 2018 року Відповідач купив сину портфель, штани, сорочку, нижню білизну. Вона була цим задоволена. Також Відповідач брав до себе дитину на зимові канікули. По телефону Відповідач спілкується з сином, але дуже рідко, приблизно один раз на три тижня. Також Відповідач у цьому році на Пасхальні свята забирав сина на дачу, той повернувся у доброму стані. До органу опіки та піклування за встановленням графіку побачень батька та дитини вона не зверталася. Її новий цивільний чоловік буде нормально сприймати, якщо Відповідач буде приходити додому до сина та спілкуватися з ним у його кімнаті.

Представник Позивача підтримав доводи позовної заяви, просив її задовольнити повністю. Пояснив, що хоча Відповідач і придбав сину велосипед та відправив його зі своєю сестрою на відпочинок, втім, це був його законний обов`язок. При цьому, Відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється.

15.07.2019 року у судовому засіданні Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив наступне. Він дуже любить свого сина, телефонує йому кожні вихідні. Втім, Позивач періодично не дозволяє їм бачитися. Минуле літо дитина провела у нього вдома: на квартирі і на дачі. Вони також разом їздили відпочивати. Він купив сину новий телефон, велосипед. Іноді, коли він телефонує сину, у нього телефон відключений по два тижня, оскільки, як каже дитина, Позивач забирає у нього телефон за погані оцінки у школі. На минуле 1 вересня він оказав сину допомогу приблизно на дві тисячі гривень. Він цікавиться у сина як його справи у школі, у житті. Борг зі сплати аліментів дійсно у нього виник, втім, він його погашає, бухгалтерія за новим місцем його роботи автоматично перераховує кошти Позивачу. Цей борг виник із-за помилки державного виконавця, який не передав виконавчий документ за місцем його попередньої роботи. А декілька платежів йому було повернуто, оскільки Позивач не проживала за місцем своєї реєстрації у м.Києві.

Представник Відповідача заперечував проти задоволення позову, просив відмовити Позивачу повністю. Пояснила, що Позивач підтвердила надання допомоги Відповідачем. Заява малолітньої дитини на адресу Служби у справах дітей відібрана з перевищенням повноважень посадової особи. 15.05.2019 року представник особисто була присутня на засіданні комісії, яка дійшла до висновку про відсутність підстав для позбавлення Позивача батьківських прав. Зміна встановленого законодавством мінімального розміру аліментів не є підставою для перегляду судового рішення.

15.07.2019 року у судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради пояснив, що наприкінці листопада 2018 року Позивач звернулася за наданням висновку щодо позбавлення Відповідача батьківських прав відносно їх сина. Рішенням виконавчого комітету від 29.01.2019 року було затверджено відповідний позитивний висновок. Проте, 15.05.2019 року відбулось повторне засідання комісії з питань захисту прав дитини за скаргою Відповідача, на якому було ухвалено нове рішення про недоцільність позбавлення Відповідача батьківських прав відносно його сина.

04.09.2019 року у судовому засіданні представник третьої особи додатково пояснив, що 27.11.2018 року до нього на консультацію прибула Позивач з дитиною. Вона написала заяву про надання висновку щодо позбавлення Відповідача батьківських прав. В ході спілкування він запропонував малолітній дитині ОСОБА_4 написати заяву щодо позбавлення його батька батьківських прав, а він її засвідчив, керуючись колишніми рекомендаціями обласного керівництва, хоча ані посадова інструкція, ані законодавство такого не передбачає.

На виконання ухвали суду від 15.07.2019 року про зобов`язання Служби у справах дітей надати суду висновок щодо розв`язання спору в порядку частини 5 статті 19 СК України, представник третьої особи надав суду підписаний начальником Служби у справах дітей Кисельовою В.М. супроводний лист №1002 від 03.09.2019 року з додатком - рішенням Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 29.01.2019 року №66, яким встановлено, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а позбавлення його батьківських прав є доцільним. Під час пояснень позов підтримав та просив його задовольнити, але в ході судових дебатів повідомив, що Позивач міг би брати більш активну участь у виховання дитини, є заборгованість зі сплати аліментів, але його виправлення можливе і є докази того, що він може змінити своє ставлення. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, то достатні підстави для задоволення позову відсутні. У частині вимог про позбавлення батьківських прав просив відмовити, а вимогу щодо збільшення розміру аліментів просив вирішити на розсуд суду.

У судовому засіданні 15.07.2019 року свідок ОСОБА_8 пояснив наступне. Він є рідним братом Позивача. Сім років назад сторони розлучилися. Моральної та матеріальної допомоги Відповідач Позивачу не надає. Приблизно 1 раз на 3 місяці Відповідач забирає сина до себе. Відповідач подарував дитині велосипед та телефон, які пізніше поламалися.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила наступне. Вона знає Позивача ще з навчання у школі, а Відповідача з 2007 року, вона є подругою Позивача та хресною матір`ю їх сина ОСОБА_5 . Батько дитини ухиляється від виконання своїх обов`язків, не цікавиться шкільним життям сина. Між Позивачем та Відповідачем неприязні стосунки. Чому її свідчення відрізняються від свідчень Позивача вона не знає, вона говорить узагальнено.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила наступне. Вона є рідною сестрою Відповідача. Позивача знає приблизно 13 років. Відповідач з сином спілкується, намагається його забирати до себе, якщо дозволяє його мати. У 2016 році свідок відпочивала з сином сторін на морі за кошти Відповідача. У 2017 році Відповідач також хотів поїхати на море з сином, але Позивач не дозволила. Відповідач купує сину все, що йому потрібно. Вони спілкуються один з одним і особисто і телефоном. Відповідач любить сина, а той любить батька.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

Позивач перебувала у шлюбі з Відповідачем з 21.04.2007 року. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.11.2012 року даний шлюб було розірвано (а.с. 96).

ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 (а.с. 97).

19.09.2013 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з Відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), однак не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 100).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.11.2018 року, виданого старшим судовим виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС, станом на 01.11.2018 року заборгованість Відповідача зі сплати аліментів становила 47871,17 грн. (а.с. 93).

Відповідно до квитанцій від 18.04.2018 року на 510,00 грн, від 07.09.2018 року на 515,00 грн., від 05.11.2018 року на 2040,00 грн., від 04.12.2018 року на 2040,00 грн. від 15.04.2019 року на 1100,00 грн, від 15.04.2019 року на 400,00 грн, від 30.04.2019 року на 1100,00 грн, від 30.04.2019 року на 400,00 грн., платіжних доручень від 03.05.2019 року на 381,00 грн., від 05.06.2019 року на 2100,00 грн. Відповідачем перераховувалися Позивачу зазначені грошові кошти, у тому числі як аліменти і як погашення боргу (а.с. 45, 77, 78, 79).

Відповідно до довідки № 891 від 06.11.2018 року, виданої виконкомом Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області ОСОБА_1 не зареєстрована, але фактично проживає разом з сином ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 107).

Відповідно до акту обстеження умов проживання №279 від 10.12.2018 року, виданого виконкомом Устимівської сільської ради Васильківського району Київської, за цією адресою постійно проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_11 - дідусь ОСОБА_1 та ОСОБА_12 - бабуся ОСОБА_1 Члени родини з добротою, турботою і любов`ю відносяться до неповнолітнього ОСОБА_4 (а.с. 116).

Відповідно до довідки №128 від 09.11.2018 року, виданої Устимівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Васильківського району Київської області, за роки навчання батько дитини жодного разу не відвідував школу, не цікавиться навчанням та вихованням сина (а.с. 106).

Також у матеріалах справи міститься рішення №66 від 29.01.2019 року Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, відповідно до резолютивної частини якого ОСОБА_3 в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо його малолітнього сина ОСОБА_4 є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Контроль за виконанням рішення покладено на заступника міського голови Литвиненко К.С. (а.с. 115).

Крім того, у матеріалах справи наявна відповідь начальника служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області Кисельової В.М. від 15.05.2019 року №566 на адресу відповідача у справі ОСОБА_3 , у якій тому повідомляється, що його скарга від 10.04.2019 року про передчасність та незаконність прийняття вищевказаного рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради розглянута на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Встановлено, що раніше мати дитини ОСОБА_1 зверталася до служби у справах дітей із заявою про надання їй висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав. В даній заяві вона вказала невірну адресу проживання батька, що унеможливило об`єктивний розгляд комісією з питань захисту прав дитини питання про позбавлення його батьківських прав. Також у відповіді повідомляється, що на засіданні комісії, яке відбулось 15.05.2019 року, мати дитини повідомила, що батько періодично бачиться з сином, вона не заперечує проти його участі у вихованні сина. Враховуючи викладене, комісія дійшла висновку, що на даний час підстави для його позбавлення батьківських прав відсутні, тому його позбавлення батьківських прав недоцільне. При цьому, комісія рекомендувала Службі у справах дітей Білоцерківської міської ради, як третій особі у справі, повідомити Білоцерківському міськрайонному суду про результати розгляду скарги (а.с. 55).

Втім, на виконання ухвали суду від 15.07.2019 року про зобов`язання Служби у справах дітей надати суду висновок щодо розв`язання спору в порядку частини 5 статті 19 СК України, вищезгаданою начальником служби у справах дітей Кисельовою В.М. направлено суду рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 29.01.2019 року №66, яким встановлено, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а позбавлення його батьківських прав є доцільним.

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі.

У той же час, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Крім того, відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимогами ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків.

Відповідно до ст. 164 СК України батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5)вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, передбачені ст. 166 СК України, як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Втім, як випливає із пояснень не лише Відповідача, а й свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , самого Позивача, батько дитини - Відповідач, не самоусунувся від покладених на нього обов`язків, надає сину матеріальну допомогу, цікавиться його життям та розвитком. Вказані обставини також підтверджені належними, достовірними та допустими доказами - платіжним документами про перерахування Позивачу грошових коштів. При цьому суд зазначає, що встановлення суми боргу та стягнення аліментів не є предметом даного судового розгляду. А показання свідка ОСОБА_9 не можуть вплинути на висновки суду, оскільки не містять в собі фактичних даних та є суб`єктивними судженнями свідка як подруги Позивача.

Не впливає на висновки суду і зміст довідки №128 від 09.11.2018 року, виданої Устимівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Васильківського району Київської області, про те, що за роки навчання батько дитини жодного разу не відвідував школу, не цікавиться навчанням та вихованням сина, оскільки факт невідвідування одним із батьків школи не свідчить про його ухиляння від виконання обов`язків по вихованню дитини, а твердження про те, що батько не цікавиться навчанням та вихованням сина не є об`єктивним та носить оціночний характер, оскільки батько дитини не позбавлений можливості робити це поза межами школи.

Не впливає на висновку суду і акт обстеження умов проживання №279 від 10.12.2018 року, виданий виконкомом Устимівської сільської ради Васильківського району Київської, про те, що за цією адресою постійно проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_11 - дідусь ОСОБА_1 та ОСОБА_12 - бабуся ОСОБА_1 , а члени родини з добротою, турботою і любов`ю відносяться до неповнолітнього ОСОБА_4 , оскільки не містить відомостей щодо предмета доказування у цій справі.

Стосовно заяви малолітньої 11-річної дитини - ОСОБА_4 від 27.12.2018 року, у якій той, звертаючись до Служби у справах дітей, повідомляє, що підтримує свою матір щодо позбавлення його батька батьківських прав, оскільки той не цікавиться ним, не телефонує, не дає коштів, суд зазначає наступне. На вказаній заяві міститься напис начальника відділу захисту прав інтересів дитини Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради ОСОБА_7 . про те, що заява підписана в його присутності і ним засвідчена. Проте, діюче законодавство України не надає такій посадовій особі право пропонувати та відбирати від малолітньої дитини будь-які письмові заяви. Стаття 171 СК України передбачає лише право дитини бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто. Також дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав тощо. Тому такий документ не може бути визнаним допустимим доказом та не береться судом до уваги.

Стосовно рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 29.01.2019 року №66, яким встановлено, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а позбавлення його батьківських прав є доцільним суд зазначає наступне.

Згідно з ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тобто висновок подається саме суду, а не будь-якій особі, та має стосуватися спору, який розв`язує цей суд, а не інший орган. Втім, у справі що розглядається, висновок, оформлений рішенням виконавчого комітету міської ради було ухвалено 29.01.2019 року та надано ОСОБА_1 ще до її звернення до суду, куди вона звернулася лише 01.03.2019 року. Суду же фактично було надано не висновок щодо розв`язання спору, що розглядається, а копію документу, раніше виданого за заявою громадянки, яка лише мала намір звернутися до суду, а провадження у справі ще відкрито не було. Тому такий документ не може бути визнаним допустимим доказом та не береться судом до уваги.

Крім того, у матеріалах справи міститься відповідь начальника Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області Кисельової В.М. від 15.05.2019 року №566 на адресу відповідача у справі ОСОБА_3 , у якій тому повідомляється, що його скарга від 10.04.2019 року про передчасність та незаконність прийняття вищевказаного рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради розглянута на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Встановлено, що раніше мати дитини ОСОБА_1 зверталася до служби у справах дітей із заявою про надання їй висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав. В даній заяві вона вказала невірну адресу проживання батька, що унеможливило об`єктивний розгляд комісією з питань захисту прав дитини питання про позбавлення його батьківських прав. Також у відповіді повідомляється, що на засіданні комісії, яке відбулось 15.05.2019 року, мати дитини повідомила, що батько періодично бачиться з сином, вона не заперечує проти його участі у вихованні сина. Враховуючи викладене, комісія дійшла висновку, що на даний час підстави для його позбавлення батьківських прав відсутні, тому його позбавлення батьківських прав недоцільне. При цьому, комісія рекомендувала Службі у справах дітей Білоцерківської міської ради, як третій особі у справі, повідомити Білоцерківському міськрайонному суду про результати розгляду скарги.

У зв`язку з цим судом було запропоновано представнику Служби у справах дітей пояснити чому незважаючи на такі обставини, на виконання ухвали суду від 15.07.2019 року суду надано оформлений рішенням виконавчого комітету висновок від 29.01.2019 року про те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а позбавлення його батьківських прав є доцільним. Втім, чіткої відповіді суду надано не було.

Тому суд погоджується з висловленим у судових дебатах представником Служби у справах дітей твердженням щодо недоцільності позбавлення Відповідача батьківських прав і приймає це за правову позицію третьої особи у даному спорі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 - необхідно відмовити,

Стосовно позовних вимог про збільшення розміру сплати аліментів суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року №037-VІІІ ч.2 ст.182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір, на одну дитину менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК України, яким визначався розмір - 30%).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, ч.2 ст.182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, законодавче збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового судового рішення про збільшення розміру аліментів.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру сплати аліментів також необхідно відмовити.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Втім, Позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження його доводів. Правових підстав для задоволення позовних вимог у суду немає.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного Позивачем способу захисту права.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні основних позовних вимог, судові витрати необхідно залишити за Позивачем.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 254, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Білоцерківським МВ ГУ МВС України в Київській області) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Кам`янець - Подільським МВ УМВСУ України в Хмельницькій області) третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів - відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційну скаргу може бути подано до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.09.2019 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області В. П. Цукуров