РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2019 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участю секретаря судового засідання Бондар С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження по суті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, - приходить до такого.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_1 31 травня 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, в якому просив стягнути з відповідача 484 грн пені за прострочення сплати аліментів з січня 2017 року по травень 2017 року.

Позов обґрунтовано тим, що протягом п`яти місяців 2017 року відповідач не сплачував аліменти на користь позивача в повному обсязі.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано копію довідки про розмір сплачених аліментів в твердій грошовій сумі Солом`янського районного відділу ДВС міста Києва, копію виконавчого листа Жмеринського міськрайонного суду, який був виданий 30 грудня 2015 року на виконання рішення Жмеринського міськрайонного суду від 12 жовтня 2015 року про стягнення аліментів на утримання батька, копію рішення Жмеринського міськрайонного суду від 6 січня 2017 року про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Від представника відповідача ОСОБА_3 29 липня 2019 року надійшов відзив на позов, в яком представник вважала позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Положення статті 196 СК України щодо стягнення пені містяться в главі 15 СК України «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» та регулює відносини з приводу сплати неустойки у випадку прострочення виплати аліментів батьками на утримання дитини. Правовідносини з приводу обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання регламентуються главою 17 СК України. В цій главі відсутні норми, які б передбачали відповідальність у виді стягнення пені за прострочення сплати аліментів на батьків. З урахування цих обставин рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 6 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення сплати аліментів за період з січня 2017 року по травень 2017 року включно було відмовлено. Таким чином вимоги, які ставить позивач, вже були предметом розгляду іншого суду, рішення якого набрало законної сили. Наразі заборгованість по сплаті аліментів у відповідача відсутня. Представник позивача просила повністю відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу в сумі 500 грн.

На підтвердження викладених у відзиві обставин, представник відповідача надала суду розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №50581261 Солом`янського районного відділу ДВС, рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 6 листопада 2018 року, а також квитанцію про оплату відповідачем послуг за надання правничої допомоги.

У своїй відповіді на відзив позивач зазначив, що доводи представника відповідача щодо неможливості застосування положень статті 196 СК України до спірних правовідносин були відкинуті суддею при ухваленні рішення по справі № 130/2363/16-ц від 6 січня 2017 року та стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів. Крім цього, представник відповідача, на думку позивача, навмисне фальсифікує рішення Шаргородського районного суду від 6 листопада 2018 року, оскільки в позові було відмовлено з огляду на помилкове посилання позивача на пункт 22 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та неможливості виходу за межі позовних вимог. Тобто в задоволенні позову було відмовлено не з тих підстав, які називає представник відповідача у відзиві. З приводу несплати відповідачем аліментів позивач звернувся із заявою про злочин до Жмеринського ВП. Слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження, яку в подальшому ОСОБА_1 оскаржив до слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду. В результаті розгляду цієї скарги слідчий суддя скасував постанову слідчого про закриття кримінального провадження. Повністю заборгованість по сплаті аліментів відповідач погасив 6 березня 2019 року, коли усвідомив можливість притягнення його до кримінальної відповідальності за несплату аліментів.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Ухвалою судді від 4 липня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Відповідно до копії довідки про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі, виданої Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, заборгованість відповідача по сплаті аліментів на користь позивача станом на 1 січня 2018 року складає 7400 грн (а.с.2).

Згідно з копією виконавчого листа №130/2233/15-ц, який був виданий на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 3 грудня 2015 року, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі 500 грн щомісячно, починаючи з 10 серпня 2015 року до припинення такого права (а.с.3).

Як вбачається з копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 6 січня 2017 року за аналогічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , було ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання батька в сумі 1861 грн за період з серпня 2015 року по грудень 2016 року (а.с.4-5).

Відповідно до копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів №50581261, виданої Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві станом на 6 березня 2019 року заборгованість у відповідача зі сплати аліментів відсутня (а.с.16).

Як убачається з копії рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 6 листопада 2018 року, 30 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення сплати аліментів. В підтвердження своїх позовних вимог надав суду, зокрема, розрахунок пені за період з 10 вересня 2015 року по 1 березня 2018 року. Так, в розділі ІV вказаного рішення суд досліджував питання того, що з січня 2017 року аліменти відповідачем сплачуються регулярно, але не в повному розмірі, а саме: в січні 2017 року недоплата становить 100 грн, в лютому, березні, квітні, травні 2017 року по 300 грн щомісячно. В подальшому в мотивувальній частині рішення суд робить висновки щодо неможливості задоволення позовних вимог щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 10 вересня 2015 року по 1 березня 2018 року, що в свою чергу включає в себе період з січня 2017 року по травень 2017 року (а.с.17-20).

Згідно з копіями ухвал слідчих суддів від 31 травня 2019 року та 9 липня 2019 року, які були ухвалені за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження відносно відповідача за фактом несплати останнім аліментів, позивач звернувся до Жмеринського ВП із заявою про злочин, передбачений частиною першою статті 382 КК України, наразі досудове розслідування триває (а.с.26-29).

Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються законом.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України", пунктах 51, 52 рішення ЄСПЛ від 3 грудня 2003 року у справі "Рябих проти Росії", пункті 91 рішення ЄСПЛ від 9 листопада 2004 року у справі "Науменко Світлана проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторони (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України), збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (частина друга статті 12 ЦПК України), суд наділений можливістю у виключних випадках збирати докази за власною ініціативою (частина сьома статті 81 ЦПК України).

Загальне правило щодо розподілу функцій сторін та суду у доказовій діяльності випливає із системного тлумачення положень ЦПК України. Так, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина друга статті 12 ЦПК).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до пункту 2 та 4 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до практики ЄСПЛ право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 (Рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року,заява № 18357/91, п. 40).

Висновки суду

Суд у судовому засіданні, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позивач в позові заявляє вимоги, які вже були предметом розгляду Шаргородського районного суду Вінницької області, і рішенням цього суду від 6 листопада 2018 року в задоволенні цих же вимог було відмовлено. Вказане рішення суду набрало законної сили 7 грудня 2018 року. На підставі викладеного не існує правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому в позові слід відмовити повністю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави, а судові витрати у виді правничої допомоги в сумі 500 грн (а.с.23), які поніс відповідач, слід стягнути з позивача на його користь.

Керуючись статтями 4, 5, 6, 10, 12, 13, 18, 76-80, 89, 259, 263, 264, 265, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини перша та друга статті 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин(частина третя статті 354 ЦПК України).

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований мешканець : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та зареєстрований в АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 , громадянин України, непрацюючий.

Представник відповідача : адвокат Чаленко Надія Василівна, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №101 від 26 лютого 1998 року, місцезнаходження АДРЕСА_4 .

Головуючий суддя К.А. Шепель

Рішення складено і підписано головуючим суддею 6 вересня 2019 року.