Справа № 541/2247/18
Номер провадження 2/541/144/2019
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
24 січня 2019 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючої, судді Куцин В.М.,
з участю секретаря Прус Т. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Миргородської міської ради про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів
04.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Михай лівни про визначення місця проживання дитини з батьком, припинення стягнення з нього аліментів та стягнення аліментів на його користь, оскільки неповнолітня дочка ОСОБА_3 проживає з ним.
В обгрунтування позовної заяви вказував, що у період часу з 23 лютого 2008 року по вересень 2012 року він з відповідачем перебував у шлюбних відносинах, про що свідчить Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.09.2012 року про розірвання шлюбу. За час шлюбу народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дочка після розлучення проживала разом із матірю, відповідачем, за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Ломиковського, 16. Відповідно до виконавчого листа Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.01.2013 року №2/1620/1225/2012 з нього почали стягувати аліменти на користь відповідача, щомісячно, на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Весь час він сплачував аліменти на утримання дочки ОСОБА_4. Вже майже два роки дочка ОСОБА_4 проживає разом з ним. Це обумовлено тим, що відповідач змінила своє ставлення до дочки, в неї змінився характер, участі у вихованні дочки не приймає. Всі ці обставини негативно впливали на психологічний стан дочки. За період проживання дочки з ним, вона стала більш відкритою, покращилася успішність у навчанні. Вважає, що в інтересах дитини буде проживання разом зі ним, адже для дочки створені всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку, для задоволення гармонійного розвитку її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дочка забезпечена одягом, взуттям, шкільним приладдям, засобами гігієни. Також їй відведена особиста кімната для відпочинку, дозвілля та навчання. За даними акту обстеження умов проживання від 28 березня 2018 року, наданого комісією служби у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області, родина ОСОБА_1 проживає в приватному житловому будинку, що складається із 4-х кімнат. Умови проживання задовільні. Дочці ОСОБА_4 відведено окрему кімнату з ліжком, столом для навчання, компютером, телевізором. Дитина забезпечена усім необхідним одягом, відповідно до сезону. Таким чином, він, як батько ОСОБА_4, має постійне місце проживання, матеріально забезпечений, житлово-побутові умови відповідають нормам санітарії та сприяють нормальному розвитку дитини, він має реальні можливості займатися малолітньою дочкою ОСОБА_4, створивши їй необхідні умови для повного і гармонійного розвитку. Відповідно до Довідки №02-08/2040 про реєстрацію місця проживання особи, починаючи з листопада 2017 року дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з ним та знаходиться на його повному утриманні, що свідчить про суттєву зміну обставин, які були підставою стягнення з позивача аліментів, і може тягнути за собою звільнення від них з моменту задоволення даної позовної заяви та набрання рішенням законної сили. З того часу, коли дочка ОСОБА_4 розпочала проживати разом з ним, відповідач, ОСОБА_2, ухиляється від покладеного на неї обовязку, у відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України, утримувати свою дитину.
09 жовтня 2018 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено підготовче засідання на 08 листопада 2018 року.
08 листопада 2018 року підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Миргородської міської ради про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 разом з ним, припинити стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3, які стягуються на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2012 року, стягувати із ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ј частини всіх видів її заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідач ОСОБА_2 суду пояснила, що дитина проживає разом з батьком, тому не заперечувала проти визначення місця проживання дитини з батьком. Проти стягнення з неї аліментів заперечувала, оскільки вона допомагає матеріально дитині, купує необхідні речі і одяг, про які прохає дочка. Крім того існує заборгованість по сплаті аліментів на її користь, в той час, як дитина проживала з нею.
Представник третьої особи Служба у справах дітей Миргородської міської ради в судовому засіданні пояснив, що дитина проживає з батьком. Орган опіки та піклування встановив, що створені необхідні умови, доброзичливі відносини, тому доцільно щоб дочка проживала з батьком. В іншій частині заявлених вимог покладався на розсуд суду.
Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.
Позивач та відповідач по справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КЕ №076246 ( а.с. 10).
Згідно з рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2012 року стягнуто аліменти із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 9). На підставі рішення суду виданий виконавчий лист який предявлений до виконання (а.с.8).
Відповідно до довідки №02-08/2040 про реєстрацію місця проживання особи виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Миргородської міської ради від 15.11.2017 року, починаючи з 15 листопада 2017 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с. 11).
Позивач ОСОБА_1, відповідно до довідки №03-01/3029 виданої відділом реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Миргородської міської ради від 23.03.2018 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, його сімя складається: дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, батько ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 13).
Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 28 березня 2018 року та від 14 листопада 2018 року , наданого комісією служби у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області, родина ОСОБА_1 проживає в приватному житловому будинку, що складається із 4-х кімнат. Умови проживання задовільні. Дочці ОСОБА_4 відведено окрему кімнату з ліжком, столом для навчання, компютером, телевізором. Дитина забезпечена усім необхідним одягом, відповідно до сезону (а.с. 12, 42).
Висновком про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 наданого Службою у справах дітей Миргородської міської ради 23 листопада 2018 року, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 за його місцем проживання (а.с. 36).
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст.141 СК України).
За нормами ст. 150 СК України, виховання дитини, піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обов'язком батьків.
Згідно із п. 4 ст. 18 Міжнародного пакту про громадські та політичні права від 16 грудня 1966 року, держави, які беруть участь у цьому пакті, зобов'язуються поважати свободу батьків і у відповідних випадках опікунів, забезпечувати релігійне і моральне виховання своїх дітей відповідно до своїх власних переконань.
Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до положень частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Відповідно до абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.
Крім того, у відповідності до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину має бути відповідним вартісній величині, достатній для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку, що позивач має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання, дитина проживає разом з позивачем. Мати життям дитини не цікавиться.
Таким чином, сукупність обставин про справі свідчить про те, що під час тривалого проживання дитини з батьком, дитина чиста, доглянута. Батько постійно приділяє їй увагу, займається розвитком дочки.
Відсутність належного рівня уваги щодо процесу розвитку та навчання, належних умов для проживання, може слугувати формуванню затримці психічного та емоційного розвитку дитини та завдати їй шкоду.
Принципом 9 Декларації Прав Дитини передбачено «Дитина має бути захищена від усіх форм недбалого ставлення».
Крім того, під час вирішення справи суд керується статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі не повинні братися до уваги ( Рішення ЄСПЛ у справі «Земмерфельд проти Німеччини» від 08. 07.2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009 року).
З урахуванням обставин справи та інтересів дитини щодо забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, діючи в якнайкращих інтересах дитини, враховуючи Висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 наданого Службою у справах дітей Миргородської міської ради 23 листопада 2018 року з батьком ОСОБА_1 за його місцем проживання, суд приходить до висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7, разом із батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_9, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_10.
Судом встановлено, що починаючи з листопада 2017 року дочка ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_1, позивачем по справі, та перебуває на його утриманні.
Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що дочка з листопада 2017 року перестала проживати з матірю ОСОБА_2, а стала проживати з батьком ОСОБА_1, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка одержує їх, тому, з огляду на загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних права, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь матері аліментів, оскільки сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, а дитина стала мешкати з батьком, та стягнути з матері на користь батька аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ј частини всіх видів її заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Виходячи з вищевикладених обгрунтувань суд вважає безпідставними заперечення відповідача про припинення стягнення аліментів з позивача, та з неї на користь позивача.
Відповідно до абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1409 гривень 60 копійок судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду
Керуючись ст. ст. 12,13,81, 141, 247, 259, 263-265,268,272 273 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 161,180-182,197 Сімейного кодексу України, суд , -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7, разом із батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_9, РНОКПП НОМЕР_1, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_10.
Припинити стягнення аліментів із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 листопада 2012 року до досягнення дитиною повноліття які стягуються на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 грудня 2012 року у цивільній справі №1620/3290/2012 з часу набрання рішенням законної сили.
Виконавчий лист 2/1620/1225/2012 виданий Миргородським міськрайонним судом по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 відкликати.
Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, рнокпп НОМЕР_2, відоме місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_12 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, не працюючого, рнокпп НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_13, аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ј частини всіх видів її заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11, рнокпп НОМЕР_2, відоме місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_12 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, не працюючого, рнокпп НОМЕР_1, 1409 (одну тисячу чотириста девять) гривень 60 копійок судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Повне судове рішення складено 04 лютого 2019 року.

Суддя: ОСОБА_6