Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
У Х В А Л А

іменем України

05 вересня 2019 року Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

судді Гуденко О.А.,

з участю секретаря судового засідання Дудник Г.С.,

заявниці ОСОБА_1 та її представника адвокатки Нікітіної Ю.В., представника відповідача- адвокатки Коренко Т.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа №2-5-326/2004 , виданого 13 липня 2006 року Центральним районним судом м. Миколаєва про зобов`язання ОСОБА_2 власними силами та за власний кошт знести самовільно зведені ним на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 гараж літер Г, двоповерхову будівлю з підвалом літер Е'-2ж, металевої огорожі біля будівель літер Г та Д.

Заява мотивована тим, що 24.10.2018 р. державним виконавцем Центрального ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа - в зв`язку з пропуском стягувачем встановленого законом строку предявлення виконавчого листа до виконання.

Позивачка посилається на те, що при пред`явленні цього виконавчого листа в 2006 році до ДВС державним виконавцем в усному порядку їй було розяснено , що даний лист не може бути прийнято на виконання , оскільки у позивача відсутні належним чином оформлені правовстановлювальні документи на нерухоме майно та земельну ділянку. Оскільки процес оформлення права власності на належні їй нежитлові приміщення магазину та житловий будинок за цією адресою тривав майже три роки і був завершений лише в 2009 року, після чого вона майже 5,5 років оформлювала документи щодо приватизації земельної ділянки . Отже, після отримання рішення міської ради про надання їй у власність земельної ділянки за вказаною адресою вона одразу звернулася до державного виконавця з заявою про прийняття виконавчого листа до примусового виконання.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшли пояснення, у відповідності до яких заперечують щодо задоволення заяви про поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання , посилаючись на те, що позивачем не наведено жодних поважних причин пропуску трирічного строку , та взагалі доказів того, що цей виконавчий лист нею предявлявся до примусового виконання.

Позивачка та її представник в судовому засіданні вимоги заяви підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене в ній. Також ОСОБА_1 додатково зазначила, що дійсно тривалий час оформлювала документи на землю, при цьму весь цей час намагаючись домовитися з відповідачем як щодо добровільного знесення ним будівель, такі придбання у неї нерухомості за ціє. адресою самим ОСОБА_3 . ОСОБА_4 , про що він сам пропонував, проте вони не узгодили вартість. На теперішній час вона не може відчудити це майно, адже в звязку з похилим віком потребує переїзду до дітей, проте не може реалізувати свої права через незаконні будівлі ОСОБА_2 , які розташовані на її земельній ділянці та впритул до її будівель.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви з підстав недоведеності поважності причин.

Вислухавши пояснення заявника, представників сторін, вивчивши матеріали справи та докази, надані заявником, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 25 травня 2004 року Центральним районним судом м.Миколаєва, яке залишено без змін ухвалою Миколаївського апеляційого суду від 30.09.2004 року та та ухвалою Верховного суду України від 26 квітня 2006 року , винесено рішення по справі за позовом ОСОБА_1 До ОСОБА_5 , про поділ будинку , встановлення порядку користування земельною ділянкою, яким позов задоволено частково, постановлено провести поділ будинку та встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до часток сторін у власності на будинок, а також зобов`язано відповідача за власний рахунок знести самовільно збудовані ним приміщення - гараж, двоповерхову будівлю з підвалом , металеву огорожу; в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовлено .

13 липня 20106 року на підставі вказаного рішення позивачу видано виконавчий лист №2-5-326/2004.

Даних про те, що стягувачем вказаний виконавчий лист пред`являвся до виконання матеріали справи не містять, сам виконавчий лист не містить жодних відміток про його повернення, тощо.

Згідно повідомлення Центрального ВДВСМ м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 24.10.2018 р. державним виконавцем повернуто виконавчий лист без виконання , оскільки стягувачем пропущено встановлений законом строк для його пред`явлення.

Відповідно до п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Законодавство встановлює обов`язок стягувача додержуватися строків пред`явлення виконавчого документа до виконання. Даний обов`язок насамперед обумовлюється однією з основних засад здійснення виконавчого провадження - розумності строків виконавчого провадження.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) обмежується певними строками, які хоч чітко і не окреслюються законодавцем, але знову ж таки в рамках принципу, передбаченого п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» не є такими, що тривають безкінечно.

В той же час, законодавець дає змогу стягувачу звернутися до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання - відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Таким чином, основною підставою поновлення пропущеного строку є наявність поважних причин, пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Строки у виконавчому провадження можна визначити як період часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент набрання рішенням законної сили), виконавчі документи щодо виконання судових рішень можуть бути пред`явлені протягом трьох років , починаючи з наступного дня після набрання рішення законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

На час розгляду заяви згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в ч. 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду. Таке право стягувача передбачено також ч. 1 ст. 433 ЦПК.

Процесуальний порядок поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання встановлений ч. 2 ст. 433 ЦПК, а саме: заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання, якщо виконавчий документ виданий іншими органами (посадовими особами).

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, до виконання, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність або неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам:

- це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк,

- це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду 13.07.2006 було видано виконавчого листа.

На разі, звернувшись із такою заявою стягувач не зазначає поважної причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та не надає відповідно доказів, в результаті яких він не звертався і до органів ДВС з виконавчим документом протягом 12 з половиною років з часу видачі виконавчого листа - тобто стягувач протягом більше 12 років не вчинив жодної дії , спрямованих на виконання рішення суду в частині зенесення самочинних будвель, в той же час активно вчиняючи дії щодо реалізації судового рішення в частині розподілу житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою - а саме оформлюючи право власності за цю землю у визначених судом межах, та надання виділеним частинам нерухомості окремих адрес.

Дійсно матеріалами справи підтверджується, що офомлення правав лвансмості на рнерухоме майно позивачка завершила в 2009 році, а оформлення права власності на землю тривало з 2016 року по серпень 2018 року.

Жодних доказів на підтвердження вчинення яких-небудь юридично занчущих дій у період 2010-2015 років заявником суду не надано.

Так, заявником не надано доказів пред`явлення виконавчого листа до виконання безпосередньо до відділу виконавчої служби або принаймні даних про направлення його засобами поштового зв`язку, тобто не можливо перевірити доводи заявника про пред`явлення виконавчого листа до виконання саме в 2006 році - адже нормами ЗУ "Про виконавче првадження ніколи не було передбачено усної відмови державного виконавця у прийнятті виконавчого листа до виконання.

Крім того, взагалі є незрозумілим та безпідставним обгрунтування стягуваечм пропуску строку саме неможливістю ззнесенян самочинних будівель відповідача до того, як позивачка не оформить право власності на свою земельну ділянку - адже на час вирішення спору судом ця земля взагалі перебувала у комунальній власності обох сторін по справі і була лише виділена їм у користування - і право власності на землю жодним чином не пов`язувалося як з вирішенням спору в частині знесення самовільного будівництва , так і жодним чиногм не вплоивало на можливість примусового виконання рівшення суду в цій частині.

Тобто з наданих заявником документів не можливо встановити об`єктивних, незалежних від волі стягувача обставин, які безпосередньо унеможливлювали, ускладнювали або завадили стягувачу у визначений законом строк пред`явити виконавчий документ до виконання.

За правилом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 3, 260, 354, 433 ЦПК України, п.17.4 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 р. суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконанняа № 2-5-326/2004 , виданого 13.07.2006 року про зобовязання вичнити певні дії - відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет на веб-сайті суду: http://ds.ki.court.gov.ua/

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду апеляційної скарги.

Суддя О.А. Гуденко