КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 381/4507/18 Головуючий 1 інстанція -Соловей Г.В.
Провадження № 22-ц/824/9048/2019 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 вересня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікова С.В.

за участю секретаря: Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року позивач звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № KIF0GA від 23.06.2018 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 46849,38 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.06.2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 10 червня 2008 року укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, відповідачі передали в іпотеку належне їм на праві приватної власності майно, а саме квартиру загальною площею 70,5 кв. м., житловою площею 43,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що 19.12.2011 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення, яким в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, загальною площею 70,5 кв. м., житловою площею 43,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Проте на сьогоднішній день задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмету іпотеки неможливо у зв`язку з застосуванням ДВС Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Заборгованість за основним зобов`язанням не погашена.

Просив передати в управління АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказану квартиру на період до її реалізації або повного виконання умов кредитного договору, надати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» право на укладання будь-яких угод, пов`язаних з переданим в управління майном, в тому числі договорів оренди, угод з підприємцями для обслуговування квартири на період до її реалізації або повного виконання умов кредитного договору, отримання коштів за даними угодами, а також зобов`язати відповідачів передати іпотекодержателю правовстановлюючі документи на нерухоме майно на період до її реалізації або повного виконання умов кредитного договору та інші необхідні для управління майном документи, надати фізичний доступ до переданого в управління майна (передати ключі, коди охоронної сигналізації тощо).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2019 року у задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач Акціонернетовариство Комерційний банк «Приватбанк»,24 квітня 2019 року подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» посилається на те, що судом першої інстанції не надано оцінки наявним у справі доказам, а саме те, що відповідачі припинили виконувати зобов`язання за кредитним договором та банк несе збитки, зазначає, що предмет іпотеки може передаватися в оренду, а грошові кошти направлятися на погашення кредиту.

А тому просить скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської областівід 25 березня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KIF0GA, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 46 849,38 доларів США. Крім того, 09 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки, згідно умов якого предметом іпотеки є трикімнатна квартира загальною площею 70,5 кв.м, житловою площею 43,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 19.12.2011 року вирішено в погашення заборгованості за кредитним договором № KIF0GA від 23.06.2008 року: звернути стягнення на предмет іпотеки: квартири 1 по загальною площею 70,5 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки № KIF0GA00003881 від 10.06.2008р.) Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_3 , зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Фастівського МВ ГУ МВС України у Київській області. Вказане рішення набрало законної сили 30.12.2011 року

На виконання вказаного рішення суду 11.06.2012 року був виданий виконавчий лист № 2-898/2011. Який був пред'явлений до виконання.

Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.12.2017 року, ВП № 50010665, головного державного виконавця Фастівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області, на підставі п.9 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому виконавчий лист підлягає поверненню стягувачу.

Крім того вказано, що виконавчий лист може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 14.12.2020 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління іпотекодержателя, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що право іпотекодержателя на передачу йому в управління предмета іпотеки може виникати лише за наявності необхідних обставин, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на предмета іпотеки, а також за умови відповідного цільового призначення предмета іпотеки повязаного із можливістю його господарського використання з метою отримання продукції, плодів та доходів.

Крім того не надав належних, в розумінні ч. 1 ст. 77 ЦПК України, доказів на підтвердження обставин, на які він посилався.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, вирішуючи спір, суд повинен встановити, що в зв`язку з неправомірними діями або бездіяльністю порушуються права особи, яка звернулася до суду за захистом.

Колегією встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київського області від 19.12.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_3 , шляхом продажу предмету іпотеки, проте рішення суду виконати не має можливості у зв`язку із застосуванням ДВС Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Колегія суддів звертає свою увагу на те, що змісту договору іпотеки, Майновими поручителями ОСОБА_3 , ОСОБА_6 передано в іпотеку житлова квартира АДРЕСА_3 , цільове призначення якої не передбачає можливості її господарського використання з метою отримання продукції, плодів та доходів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи вказану квартиру відповідачі використовують для особистого проживання, яке є їх єдиним житлом.

Згідно ст..379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

За таких обставин, враховуючи, що рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили не виконано в порядку, передбаченому приписами Закону України «Про виконавче провадження», а спеціальним актом - Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року прямо передбачено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії цього Закону, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відстрочення виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд першої інстанції, вірно встановив фактичні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2019року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Н.В. Ігначтенко

С.В. Кулікова