РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Бондарчука В.В.

секретаря Потаніної О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,

встановив:

21 серпня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом про виселення ОСОБА_4 із належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1. Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що відповідачка проживаючи у кватирі витрат на її утримання не несе, не сплачує комунальні послуги, в добровільному порядку виселитися вона не бажає, з огляду на що, відповідно до ст.ст.321, 386, 391 ЦК України просить позов задовольнити.

В судовому зсіданні позивач та його представник вимоги викладені у позовній заяві підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, зазначила, що законних підстав для цього не має.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 1 липня 2014 року належить двокімнатна квартира АДРЕСА_2.

У зазначеній квартирі проживають ОСОБА_4 та спільна дочка сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які вселилися за згодою власника, вели спільне господарство та проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу.

З липня 2017 сторони припинили сімейні відносини, позивач залишив місце проживання та проживає окремо від відповідача та спільної дитини.

Відповідні обставини в судовому засіданні учасниками справи не заперечувалися.

Згідно довідки від 4 жовтня 2018 року ОСОБА_4 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 з квітня 2008 року, а малолітня дочка ОСОБА_5 з 23 квітня 2015 року.

Користування житловим приміщенням, що належить на праві приватної власності та також виселення із нього врегульовано нормами Житлового кодексу, зокрема ст.ст.116, 150, 156, 157 ЖК України.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно зі ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ними спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

В судовому засіданні доказів того, що відповідачка поселилася до квартири не як член сімї здобуто не було, а тому, враховуючи характер існуючих взаємовідносин між ними, ведення спільного господарства та народження спільної дитини у суду не має підстав вважати, що ОСОБА_4 не була членом сімї ОСОБА_1

Ст.157 ЖК України визначено, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

З огляду на викладене, єдині підстави для виселення відповідача із займаної ним кватири визначені ст.ст.156, 116 ЖК України. В судовому засіданні належними та допустимими доказами не було підтверджено що ОСОБА_6 систематично руйнує чи псує житлове приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушення правил соціалістичного співжиття робить неможливими для інших проживання із ними в одній квартирі і що заходи запобігання громадського впливу виявилися безрезультатними.

Виселення відповідача з підстав визначених ст.ст.386, 391 ЦК України, якими власнику надано право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном не може бути здійснено, оскільки до спірних правовідносин вони застосовані бути не можуть.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.64, 116, 150 156, 157 ЖК України, ст.405 ЦК України, ст.ст. 76, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 з переселенням за місцем реєстрації у квартиру №165 по вул. Панаса Мирного в м. Хмельницькому відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Позивач ОСОБА_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_4, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_4.

Повний текст рішення складений 28 січня 2019 року.

Суддя: