КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/4124/15 Головуючий у І інстанції - Чірков Г.Є.
апеляційне провадження №22-ц/824/1825/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Олійника В.І.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

встановив:

у вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3 (її сусід) восени 2006 року, або навесні 2007 року, самочинно встановив паркан, зайнявши 4,9кв.м. її землі.

Просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог зобов'язати відповідача відновити стан її земельної ділянки площею 0,0987га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1, який існував до порушення відповідачем її прав щодо володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою, шляхом приведення її у придатний для використання стан, включаючи знесення споруди - паркану, від поворотної точки межі паркану - літери «Б» на північний захід до точки «В» - довжиною 6 метрів від поворотної точки межі паркану - літери «Б» на південний схід до точки «А» довжиною 11,5 метрів з викорчовуванням фундаментних опорних стовпів паркану та повернути їй, як власнику 4,9м.кв. спірної землі.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що під час проведення землевпорядних робіт ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» встановлено, що частину земельної ділянки ОСОБА_3 захопила ОСОБА_2

Просив суд, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою 4,44кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та зобов'язати ОСОБА_2 звільнити вказану частину земельної ділянки.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року, відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісної позовної заяви, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вищезазначене рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції в рішенні неправильно застосував норми матеріального права щодо строку позовної давності та не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав.

Зазначає, що суд не захистив її право власності на належну їй і незаконно захоплену відповідачем ОСОБА_3 частину її земельної ділянки.

Також, посилається на те, що зустрічний позов був поданий 28 січня 2016 року не для захисту прав та інтересів ОСОБА_3, а для введення суду та сторони ОСОБА_2 в оману і затягування розгляду справи.

Просила скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року в частині відмови у задоволенні первісної позовної заяви та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, викладені в заяві про збільшення позовних вимог, а саме: зобов'язати ОСОБА_3 відновити стан земельної ділянки ОСОБА_2, кадастровий номер НОМЕР_2 загальною площею 0,0987 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, який існував до порушення відповідачем її прав володіти, користуватися та розпоряджатися нею внаслідок його самоправних та незаконних дій - самовільного зайняття ним 4,9кв.м. її земельної ділянки, шляхом приведення її земельної ділянки у придатний для використання стан, включаючи знесення споруди - паркану відповідача від поворотної точки фізичної межі (паркану) - літери «Б» на північний захід до точки «В» - довжиною 6 метрів та від поворотної точки фізичної межі (паркану) - літери «Б» на південний схід до точки «А» довжиною 11,5 метрів з викорчуванням фундаментів опорних стовпів паркану - за рахунок відповідача та повернути їй, як власнику 4,9кв.м. її земельної ділянки без паркану відповідача та їх залишків.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є власниками суміжних земельних ділянок, які розташовані в АДРЕСА_4, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 відповідно.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому №66 від 16 жовтня 2000 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0987га с. Глібівка, вул. Леніна, 50.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної в натурі (на місцевості) ТОВ «ТАНДЕМ ЕКСПЕРТ» 10 жовтня 2013 року здійснено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки, яку сформовано в державному земельному кадастрі.

Згідно довідки Управління Держкомзему у Вишгородському районі, Київської області №20 від 14 лютого 2011 року присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому №2 від 22 січня 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0758 га в АДРЕСА_5.

Відповідно до даних Державного земельного кадастру зазначених в схемі топографо-геодезичних робіт складеної ФОП ОСОБА_4, земельна ділянка ОСОБА_3 площею 0,0758 га має кадастровий номер НОМЕР_5.

17 вересня 2007 року ОСОБА_2 звернулась до Глібівської сільської ради з заявою про те, що її сусід ОСОБА_3 порушив межу між їх земельними ділянками на свою користь.

07 жовтня 2009 року ОСОБА_2 уклала з ДП «Центр державного земельного кадастру» договір з приводу винесення меж в натурі її земельної ділянки, в зв'язку з чим складено відповідний акт про перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу межових знаків.

В подальшому протягом 2012 року ОСОБА_2 неодноразово зверталася до Головного Управління Держкомзему у Київській області та Управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області у зв'язку із самовільним зайняттям ОСОБА_3 частини її земельної ділянки.

Згідно припису Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 05 липня 2013 року встановлено, що під час перевірки з виїздом на місце розташування земельної ділянки по АДРЕСА_6, межові знаки в натурі (на місцевості) не виявлені.

23 липня 2013 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «ТАНДЕМ ЕКСПЕРТ» договір № 22-07 з приводу виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), переданої у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_6 Вишгородського району Київської області.

На виконання вказаного договору та вимог Закону України «Про державний земельний кадастр» виготовлено технічну документацію.

Згідно цієї технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), переданої у власність гр. України ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_6, Вишгородського району Київської області визначені та встановлені в натурі (на місцевості) межові знаки.

Встановлення в натурі межі земельної ділянки площею 0,0987 га, яка знаходиться по АДРЕСА_6 Вишгородського району Київської області, що перебуває у власності ОСОБА_2 здійснено за допомогою електронного тахеометра Trimble М3.

Прив'язка до державної геодезичної мережі була здійснена за допомогою комплекту одночастотних приладів GPS Trimble R3 в режимі Fast-static. Для прив'язки до системи координат СК-63 був використаний пункт тріангуляції за індексним номером М360736000. При перевірці з контрольної точки стояння різниця у замірах становила 6мм. Після прив'язки спеціалістами було визначено місцезнаходження поворотних точок межі земельної ділянки було виявлено, що поворотна точка земельної ділянки №6 знаходитися на території сусідньої ділянки на відстані 40см. від паркану по перпендикулярній лінії на південь, відповідно поворотна точка фізичної межі (літера Б) розташована на території земельної ділянки ОСОБА_2 на південь 1,56м. на схід від поворотної точки № 6 згідно Державного акту. Також було виявлено, що відстань до існуючої східної межі ділянки від межі ділянки згідно державного акту становить: 1,64 м у південній частині ділянки. Таким чином загальна площа перекриття з сусідніми земельними ділянками становить 0,0005га., (4,9кв.м).

Складено акт встановлення (відновлення) та погодження межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) і передачу на зберігання межових знаків, межі погоджені з суміжними землевласниками ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Межа з ділянкою ОСОБА_3 не погоджена. Межові знаки довготривалого зберігання, яким закріплено поворотні точки межі земельної ділянки, в кількості 8 штук встановлені.

Відповідно до листів №№22-139/0-83/6-16 та Д-523/0-126/6-16 від 26 лютого та 14 березня 2016 року Управління Держгеокдастру у Вишгородському районі Київської області ОСОБА_3 після 3-4 серпня 2013 року до Державного земельного кадастру документи, оформлені для нього ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг», для відновлення меж його земельної ділянки, не подавав. Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру земельні ділянки, які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_2, не накладаються одна на одну, а мають спільну межу.

Згідно листа Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) від 22 лютого 2016 року №Д-407/0-338/6-16 інженер-землевпорядник ОСОБА_9, який відповідно до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників станом на 09 лютого 2016 року працює в ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг», отримав кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника в Київському Національному Університеті будівництва і архітектури 11 грудня 2015 року №010387. Станом на 03 серпня 2016 року у ТОВ «ЗемЮрКонсалтинг» апаратура супутникових радіонавігаційних систем не значилась.

ЛистомДержгеокадастру вих. №Д-407/0-338/6-16 від 22 лютого 2016 року доводиться, що станом на 3-4 серпня 2013 року інженер-розпорядник ОСОБА_9 не був сертифікованим інженером-землевпорядником, внаслідок чого не мав прав та обов'язків сертифікованого інженера землевпорядника.

Відповідно до листа №Д-8933/0-0.23-5483/6-17 від 08 грудня 2018 року відповідно до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників ОСОБА_4 отримав кваліфікаційний сертифікат інженера-геодезиства від 13 вересня 2013 року №010929. В реєстрі апаратури супутникових радіонавігаційних систем геодезичного коду 9015 за товарною номенклатурою зовнішньоекономічної діяльності, що застосовуються під час проведення топографо-геодезичних, картографічних, аерофотознімальних, проектних, дослідницьких робіт і вишукувань та кадастрових зйомок, крім апаратури зазначеного типу Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України за ОСОБА_4 апаратура радіонавігаційних систем не значиться.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що є доведеними обставини позову ОСОБА_2 про порушення її прав. При цьому сторона відповідача не заперечувала обставин первісного позову щодо зведення металевого паркану, який частково знаходиться на земельній ділянці позивачки.

Однак, позивач пропустила встановлений законом строк позовної давності, оскільки про порушене право вона довідалася не пізніше вересня 2007 року, коли подала заяву з приводу самовільного зайняття її земельної ділянки відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції керувався тим, що доводи ОСОБА_3 про, те що межові знаки (дві точки) знаходяться за парканом (який зведено самим відповідачем) про порушення його прав ОСОБА_2 свідчити не можуть, а тому докази зустрічного позову є недопустимими.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п. «г» ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ч.2 ст.95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.107 ЗК України основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки.

Власник земельної ділянки або землекористувач згідно ч.2 ст.152 ЗК України може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до вимог п. «б» ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що доводи позовної заяви ОСОБА_2 про порушення її прав є доведеними, тоді як вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 є неналежними та недопустимими.

Разом з тим, згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Як передбачено ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.3-5 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

По справі встановлено, що про порушення своїх прав позивачка довідалась у вересні 2007 року, коли подала заяву з приводу самовільного зайняття її земельної ділянки відповідачем.

З позовом до суду ОСОБА_2 звернулася 15 вересня 2015 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності про що заявлено стороною відповідача в суді, що згідно ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

В.І. Олійник