У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі :

головуючого - судді: Бедьо В.І.

за участю секретаря судового засідання: Торчинович Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Венжега М.Р. від 19.03.2019 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 44691461 та на дії щодо внесення подання,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду з даною скаргою, в якій ставить наступні вимоги:

- визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Венжега М.Р. від 19.03.2019 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 44691461;

-визнати неправомірними дії державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Венжега М.Р. щодо внесення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон та вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон у виконавчому провадженні № 44691461.

В обґрунтування скарги вказує, що 19.03.2019 року державним виконавцем Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Венжега М.Р. у виконавчому провадженні № 44691461 при примусовому виконанні виконавчого листа № 308/2667/14-ц винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , в тому числі на частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Скаржник вказує на те, що постанова була винесена всупереч тому, що його представник попередньо попереджав державного виконавця про неможливість прибуття боржника у зв`язку з перебуванням за межами Закарпатської області та просив не проводити жодні виконавчі дії до його повернення. Заявник зазначає, що у даному виконавчому провадженні борг ОСОБА_1 відсутній у зв`язку з його погашенням, а борг щодо боржника ОСОБА_2 , погашений частково.

Окрім того скаржник звертає увагу на те, що державним виконавцем було накладено арешт і на частку у квартирі : АДРЕСА_1 , яка йому, ОСОБА_1 , не належить (згідно шлюбного договору), а її часта в свою чергу є значно більшою за борг перед стягувачем.

Також неправомірними скаржник вважає дії державного виконавця Венжега М.Р. щодо винесення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 за кордон та вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон у виконавчому провадженні № 44691461. Також вказує на державний виконавець не мав права в рамках даного виконавчого провадження вживати два заходи забезпечення виконання судового рішення.

Скаржник та його представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про відкладення судового засідання на інший термін.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення до суду не подав.

Суд, вивчивши матеріали скарги, суд вважає за можливе розглянути скаргу без сторін на основі доданих до неї письмових доказів.

Відповідно достатті 1291 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Згідно вимог ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як передбачено статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_1 вважає неправомірною та просить скасувати постанову державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Венжега М.Р. від 19.03.2019 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 44691461, а також просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Венжега М.Р. щодо внесення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон та вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон у виконавчому провадженні № 44691461.

У відповідності до статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

З наведеного випливає, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження»заходи для виконання рішення суду.

Таким чином, згідно положень діючого законодавства, обов`язком органів виконавчої служби є забезпечення повного, своєчасного та неупередженого виконання рішення суду.

Судом з матеріалів скарги встановлено, що на виконанні у державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Венжега М.Р. перебуває виконавче провадженні № 44691461 з примусовому виконання виконавчого листа № 308/2667/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5000 доларів боргу, 100 грн. моральної шкоди та 400 грн. судового збору.

В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем винесено винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , в тому числі на частку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Скаржник стверджує про відсутність боргових зобов`язань у даному кримінальному провадженні, однак жодних доказів цього до матеріалів скарги не додав.

Окрім того заперечує належність йому частки у квартирі : АДРЕСА_1 , на яку також накладено арешт. Так, скаржником додано до матеріалів скарги копію шлюбного договору від 22.03.2016 року, згідно якого сторони домовилися, що квартира у АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_4 .

Разом з тим зі змісту ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 10.04.2019 року убачається, що боржника ОСОБА_1 сплатив борг в даному виконавчому провадженні частково, зокрема в розмірі 20 800 грн.( що еквівалентно 800 доларам США).

Також матеріалами скарги спростовується твердження щодо неналежності йому части у вказаній ним квартирі, адже з доданих до скарги доказів вбачається, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.02.2016 року судом визначено Ѕ частки боржника ОСОБА_1 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , Вказана ухвала залишена в силі ухвалою Апеляційного суду від 23.03.2016 року.

Тобто вказані рішення були винесені до укладення зазначеного скаржником шлюбного контракту.

Таким чином суд не знаходить жодних порушень з боку державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про накладення арешту на майно.

Окрім того скаржник не згідний з поданням державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон та вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон у виконавчому провадженні № 44691461, вважає, що державний виконавцем не вправі застосовувати два заходи забезпечення в рамках одного виконавчого провадження.

Разом з тим суд вважає за необхідне зазначити, що Закоу України «Про виконавче провадження» не містить жодних обмежень щодо вживання декількох заходів забезпечення виконання рішення в межах одного виконавчого провадження.

Окрім того суд звертає увагу скаржника, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон та вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон розглядає суд і приймає відповідне рішення.

Як вбачається зі змісту подання 27.02.2019 року до відділу ДВС надійшло клопотання від стягувача про обмеження боржника у праві виїзду за кордон у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду. Таким чином вказане клопотання стягувача підтверджує наявність заборгованості скаржника по виконавчому провадженню та підставність винесення подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон та вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1

Також суд вважає за необхідне звернути увагу скаржника, що на даний час підстава оскарження вказаного подання відсутня, адже ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10.04.2019 року у поданому державним виконавцем подання відмовлено.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобовязаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відтак, вивчивши матеріли справи, суд приходить до висновку, що заявником не надано жодних доказів того, що при винесенні оскаржуваної постанови чи вчиненні виконавчих дій державний виконавець діяв всупереч Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наведені у скарзі факти не знайшли свого підтвердження в суді, а тому скарга є необґрунтованою і в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 353, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Венжега М.Р. від 19.03.2019 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 44691461 та на дії щодо внесення подання- відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.І.Бедьо