Справа № 361/5809/18
Провадження № 2/361/805/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 січня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Селезньової Т.В.,

при секретарі Корніюк К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст.115 КЗпП заборгованість по заробітній платі в сумі 50967,52 грн. за період з 01.01.2007 р. по 17.07.2018р. і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 37478,50 грн. з 09.10.2017 р. по день подання позову до суду 10.09.2018 р. Позов вмотивований тим, що з 02.07.2007 р. позивач працював у ТОВ «Мостобудівельний загін № 112», 09.10.2017 р. був звільнений за власним бажанням. У день звільнення остаточний розрахунок з ним не проведено. За період з 01.07.2007 р. по 17.01.2017 р. відповідач виплачував заробітну плату не в повному обсязі. З 26.07.2007 р. по дату подання позову 10.09.2018 р. відповідачем йому частково погашено заборгованість із заробітної плати у сумі 172751,90 грн. На момент пред'явлення позову невиплаченою залишилась заборгованість із заробітної плати в сумі 50967,52 грн. Оскільки остаточний розрахунок роботодавцем при звільненні і до даного часу не проведений, вважає, що відповідач повинен сплатити середній заробіток відповідно до ст. 117 КЗпП України за період з дня звільнення - 09.10.2017 р. і по день звернення до суду у сумі 37478,50 грн.

Представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні зменшених позовних вимог наполягала.

В судове засідання 10.10.2018р. відповідач не явився, подав клопотання про відкладення судового засідання у зв'язку з відрядженням представника з 08.10.2018р. по 12.10.2018р. Суд у зв'язку з першою неявкою відповідача судове засідання відклав. У друге судове засідання 19.11.2018р. представник відповідача повторно не явився, подав клопотання про відкладення судового засідання у зв'язку з відрядженням представника згідно наказу від 15.11.2018р. (відрядження з 19.11.2018р. по 23.11.2018р.). Суд дане клопотання задовольнив частко, продовжив відповідачу строк для подання відзиву, доказів, судове засідання відклав.

У судове засідання 28.01.2019р. представник відповідача повторно не явився, подав клопотання про відкладення судового засідання у зв'язку з відрядженням представника згідно наказу від 25.01.2019р. (відрядження з 28.01.2019р. по 30.01.2019р.). Судом у даному клопотанні відмовлено враховуючи, що відповідачем є юридична особа, тому відрядження одного працівника (представника - начальника ВП та ЕА) не є поважною причиною для того, щоб відправити до суду іншого працівника з виданою йому довіреністю. При цьому суд також врахував, що відповідач мав достатньо часу для подання суду всіх наявних у нього доказів та для подання відзиву з усіма наявними у відповідача аргументами та запереченнями проти позову, та/або для подання письмових пояснень представника відповідача, які він мав намір дати в судовому засіданні. Суд враховував, що даний спір є трудовим, для якого встановлено скорочені строки розгляду, не вбачив підстав для визнання явки представника відповідача (для дачі особистих пояснень) в судове засідання обов'язковою, і ухвалив справу розглянути у відсутності відповідача за наявними у справі доказами.

16 листопада 2018 року відповідач подав відзив, за змістом яких не оспорював наявності заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу, та на підтвердження такої заборгованості надав суду довідку від 16.11.2018р. і платіжне доручення № 3414 від 22.10.2018 р. про виплату позивачу заробітної плати 5000грн.

Заявою від 22.11.2018 р. позивач зменшив позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати у зв'язку із частковою сплатою відповідачем після подання позову грошових коштів у розмірі 5000 грн., просив стягнути заборгованість із заробітної плати у розмірі 45967,52 грн.

25 січня 2019 року відповідач подав доповнення до і платіжне доручення № 3415 від 16.01.2019 р. про часткову сплату позивачу заборгованості із заробітної плати у сумі 4100 грн.

Заявою від 21.01.2019р. позивач зменшив позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із заробітної плати у зв'язку із частковою сплатою після подання позову грошових коштів у розмірі 4100 грн., просив стягнути заборгованість із заробітної плати у розмірі 41867,52грн. Також зменшив розмір вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв'язку з поданням відповідачем уточнюючих відомостей про його середню заробітну плату, виходячи з якої розраховується середній заробіток за ст. 117 КЗпПП, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 37013,90 грн.

Враховуючи, що відповідач, який неодноразово і з причин, що не визнані судом поважними, не з.явився в судове засідання, і суд не вбачає підстав для подальшого відкладення судових засідань з причини чергової неявки представника відповідача, враховуючи, що даний спір є трудовим і передбачає скорочені строки розгляду справи, то суд ухвалив дану справу розглянути у відсутності вказаного учасника справи. Разом з тим, даний розгляд не вважається заочним, передбаченим статтею 280 ЦПК України, оскільки від відповідача надійшов відзив.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Тому справа розглядається без участі сторін.

Справа як трудовий спір розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач подав клопотання про розгляд справи у порядку звичайного (не спрощеного) провадження. Разом з тим, враховуючи приписи п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України щодо розгляду трудового спору виключно у спрощеному провадженні, і положення ч.7 ст.277 ЦПК України , якими не передбачено подання стороною клопотання про розгляд трудового спору у порядку звичайного позовного провадження, а також враховуючи, що предметом спору є заробітна плата, що з юридичної точки зору не може розглядатись як особливо складна справа, то суд не вбачив підстав для розгляду справи в порядку звичайного позовного провадження і для призначення підготовчого засідання, тим більше, що сторони мали достатньо часу для подання всіх передбачених процесуальним законом заяв по суті справи, а також наявних у них доказів.

Дослідивши подані докази та проаналізувавши всі аргументи сторін, викладені у позовній заяві та у відзиві, суд встановив такі обставини і дійшов таких висновків:

Справа як трудовий спір розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач подав клопотання про розгляд справи у порядку звичайного (не спрощеного) провадження. Разом з тим, враховуючи приписи п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України щодо розгляду трудового спору виключно у спрощеному провадженні, і положення ч.7 ст.277 ЦПК України , якими не передбачено подання стороною клопотання про розгляд трудового спору у порядку звичайного позовного провадження, а також враховуючи, що предметом спору є заробітна плата, що з юридичної точки зору не може розглядатись як особливо складна справа, то суд не вбачив підстав для розгляду справи в порядку звичайного позовного провадження і для призначення підготовчого засідання, тим більше, що сторони мали достатньо часу для подання всіх передбачених процесуальним законом заяв по суті справи, а також наявних у них доказів.

Позов подано 13.09.2018р.

З копії трудової книжки встановлено, що з 02.07.2007 р. позивач працював у ТОВ «Мостобудівельний загін № 112». Згідно запису трудової книжки від 08.10.2017 р. позивач звільнений за власним бажанням на підставі наказу від 09.10.2017 р.

З виписки з індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5) за період з 02.07.2007 р. по 17.01.2017 р. позивачу ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» нараховано заробітної плати 274218,10 грн. З урахуванням обов'язкового утримання із заробітної плати податків і зборів за вказаний період підлягала виплаті заробітна плата у сумі 223719,42 грн.

З виписок по картковому рахунку позивача для виплати заробітної плати встановлено, що з 26.07.2007р. і по день подання позову до суду відповідачем перераховано позивачу 172751,90грн.

Заборгованість із заробітної плати станом на день пред'явлення позову склала 50967,52грн. Даний факт відповідачем не спростований, і не подано відомостей про інший розмір заборгованості по виплаті заробітної плати. Тому суд виходить с того, що станом на день пред'явлення позивачем позову заборгованість із заробітної плати становить 50967,52 грн.

Відповідачем подана довідка від 16.11.2018р., платіжне доручення № 3414 від 22.10.2018р. і платіжне доручення № 3415 від 16.01.2019р. про часткову сплату позивачу заборгованості із заробітної плати у сумі 5000 грн. і 4100 грн.

Факт часткової сплати відповідачем заборгованості під час розгляд справи позивачем не заперечувався, позивач зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення заборгованості на суму сплачених йому роботодавцем коштів.

Таким чином, заборгованість із заробітної плати, з урахуванням часткової сплати під час розгляду справи, складає 41867,52 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Факт невиплати своєчасно заробітної плати та факт непроведення своєчасного остаточного розрахунку зі звільненим працівником відповідач не заперечує, тому суд даний факт вважає встановленим.

Підстав для звільнення відповідача від обов'язку по виплаті зарплати та проведення розрахунку зі звільненим працівником нема. Відповідач не заперечує факту наявності заборгованості із заробітної плати і її розміру і не заперечує затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача всієї наявної заборгованості по заробітній платі у розмірі 41867,52 грн..

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то суд дійшов таких висновків.

Згідно ст.117 КЗпП - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Для обчислення середньої заробітної плати застосовується Порядок, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, в редакції Постанови № 542 від 29.07.2015, п.1 у випадку : а) виплати компенсації за невикористані відпустки; є) виплати вихідної допомоги; з) вимушеного прогулу; л) в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. п.2: У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Порядок нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, розписаний у п.8 даного порядку, зокрема нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи, що розрахунок повинен був бути проведеним у день звільнення, і не був проведений, то першим днем затримки розрахунку став наступний день, тобто 10.10.2017 р.

З довідки ТОВ «Мостобудівельний загін № 112» від 11.12.2018 р. № 636 про середню заробітну плату позивача за липень -серпень 2017 року встановлено, що у липні 2018 року позивачем фактично відпрацьовано 21 день, нараховано заробітної плати - 3450 грн. грн., у серпні 2017 року фактично відпрацьовано 22 дні, нараховано заробітної плати 3470 грн. грн., середньоденна заробітна плата за відпрацьований час складає 160,93 грн., середньомісячна заробітна плата складає - 3460 гн.

Позивачем здійснений розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 09.10.2018 р. і по 10 вересня 2018 року, оскільки повний розрахунок до даного часу відповідачем не проведений, виходячи з даних про середню заробітну плату за два місяці до дня звільнення позивача (09.10.2018 р.) за липень - серпень 2017 року, зазначених у довідці відповідача від 11.12.2018 р. № 636, кількості днів невиплати, таким чином, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.2017 р. по 10.09.2018 р. склав 37013,90 грн., кількість днів затримки склала 230 робочих днів.

Суд не в повній мірі погоджується з періодом, за який виникла затримка розрахунку; так, з матеріалів справи встановлено, що позивач був звільнений 09.10.2017р., роботодавець мав здійснити повний розрахунок із позивачем у день звільнення, але цього не зробив, тому право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку у позивача виникло з наступного дня за днем звільнення, тобто з 10.10.2017 р.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку з позивачем при звільненні має розраховуватися з урахуванням зазначених судом обставин, які позивачем не враховано, тобто 160, 93 грн. (середньоденна заробітна плата) х 229 днів (кількість робочих днів з 10.10.2017 р. по 10.09.2018 р.) = 36852, 97 грн.

Підстав для звільнення відповідача від виконання вимог статті 117 КЗпП в даному випадку не встановлено. Відповідач визнає факт затримки розрахунку зі звільненим позивачем. Не встановлено факту ухилення самого працівника від отримання вказаних розрахункових сум. Не виявлено обставин, які б вказували на існування спору щодо вказаних сум і їх розміру станом на день звільнення і станом на день, коли такий розрахунок мав би бути проведений. Не встановлено інших поважних причин затримки розрахунку з працівником, які б могли бути розглянуті як підстава для звільнення відповідача від обов'язку та наслідків, покладених на нього ст.117 КЗпП.

Таким чином позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 41867,52 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні 36852, 97 грн.

Керуючись ст.ст. 21,115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 12,13, 259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково;

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін №112» (, Київська область, м. Бровари, вул. Щолківська, 2) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - с. Липники Лугинського району Житомирської області (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) заборгованість по заробітній платі у розмірі 41867,52 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні 36852, 97 грн., всього стягнути 78720,49 (сімдесят вісім тисяч сімсот двадцять гривень 49 копійок).

В іншій частині в позові відмовити.

Рішення в частині стягнення заборгованості із заробітної плати допустити до негайного виконання в межах сплати платежу за один місяць.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області безпосередньо, або - згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - через суд першої інстанції, який розглянув справу».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Селезньова