ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Чернівці

Справа №2/1954/09

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретар Андрушків С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на будинковолодіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2009 року, (головуючий у 1-й інстанції Стоцька Л.А.),

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на будинковолодіння.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 27 березня 2006 року на прилюдних торгах нею набуто у власність нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 510,10 кв.м., для здійснення підприємницької діяльності. З метою їх подальшого переобладнання звернулася до міської ради для отримання відповідного дозволу. 18 липня 2006 року рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради їй дозволено переобладнати з надбудовою під магазин промислових товарів власні нежитлові приміщення площею 292,80 кв.м.

Після отримання дозволу на виконання будівельних робіт нею була проведена реконструкція зазначених нежитлових приміщень, унаслідок чого на даний час будинковолодіння складається з двоповерхової будівлі літ «А» та мансардного приміщення загальною площею 748,90 кв.м.

31 травня 2007 року між нею та Чернівецькою міською радою укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0456 га.

Право власності на незавершене будівництво - нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , зареєстровано в ЧКОБТІ.

Вказувала, що дане будівництво здійснено з дотриманням усіх архітектурних, пожежних та санітарних вимог, без порушень будівельних норм

___________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/412/19 Категорія 3

та прав інших осіб. Усі роботи проведені у відповідності до робочого проекту та в межах норм, встановлених чинним законодавством, однак площа внаслідок реконструкції збільшилася.

На підставі статті 376 Цивільного кодексу України просила визнати за

нею право власності на реконструйовані нежитлові приміщення.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2009 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на реконструйований будинок - нежитлові приміщення: магазин промислових товарів літ «А» (два поверхи та мансарда) загальною площею 748,90 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На вказане рішення ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про його права, подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення норм матеріального і процесуального права.

Посилається на те, що на підставі договору на участь у частковому будівництві у 1999 році набув право власності на Ѕ вбудовано-прибудованих приміщень у АДРЕСА_1 . Оскаржуваним рішенням порушено його майнові права щодо вказаного майна.

Крім того, оцінка дотримання будівельних норм та правил не належить до компетенції суду, а є функцією державної архітектурно-будівельної інспекції. У матеріалах справи відсутні докази, що відповідач не визнає права власності позивача або його оспорює, тобто відсутні підстави для звернення до суду відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом.

Просив скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2009 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 02 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно з п. 8 частини 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, на стадії апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушено її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції встановлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків, виходячи з ухваленого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є визнання за ОСОБА_1 права власності на реконструйовані нежитлові приміщення магазину по АДРЕСА_1 на підставі статті 376 Цивільного кодексу України.

Як установлено судом першої інстанції та підтверджується доданими до апеляційної скарги актом державного виконавця про проведення прилюдних торгів від 27 березня 2006 року та протоколу Чернівецької філії спеціалізованого ДП «Укрспецюст» проведення прилюдних торгів по реалізації майна, належному приватному торгово-комерційному підприємству «Гольф» № 4260264 /1, ОСОБА_1 на підставі вказаного акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів набуто у приватну власність нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 510,10 кв.м.

У зв`язку з необхідністю використання нежитлових приміщень для здійснення підприємницької діяльності позивач звернулася до міської ради з метою отримання дозволу на переобладнання приміщення.

18 липня 2006 року рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №250/6 їй дозволено переобладнати з надбудовою під магазин промислових товарів власні нежитлові приміщення площею 292,80 кв.м.

Після отримання дозволу на виконання будівельних робіт №81 від 30 березня 2007 року була проведена реконструкція зазначених нежитлових приміщень.

Згідно розробленої проектної документації на реконструйований будинок він складається з двоповерхової будівлі літ «А» та мансардного приміщення загальною площею 748,90 кв.м.

31 травня 2007 року між ОСОБА_1 та Чернівецькою міською радою укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого їй надана земельна ділянка площею 0,0456 га.

Право власності на незавершене будівництво вказаних нежитлових приміщень зареєстровано в ЧКОБТІ.

Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 204 Цивільного Кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

ОСОБА_2 указує на те, що оскаржуване рішення суду порушує його майнові права на спірні нежитлові приміщення, оскільки на підставі договору на участь у частковому будівництві від 23 грудня 1998 року №17, угоди від 15 вересня 1999 року про зміну і доповнення вказаного договору та акту прийняття-передачі від 15 вересня 1999 року він набув право власності на Ѕ вбудовано-прибудованих приміщень у АДРЕСА_1 .

Разом з тим, виходячи з презумпції правомірності правочину, апелянт не надав належних і допустимих доказів на спростування набуття позивачем права власності на спірне майно.

Крім того, як установлено судом, реконструкція спірного нерухомого майна була проведена у 2007 році. Апелянт з відповідним позовом про усунення порушень своїх майнових прав щодо нежитлових приміщень до суду не звертався, хоча мав можливість та зобов`язаний був знати про їх стан.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним рішенням суду визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 , які набуті нею у власність на прилюдних торгах та реконструйовані, переобладнані під магазин промислових товарів. Тобто суд визнав право власності на нерухоме майно, яке належало особисто позивачу.

Отже, судом першої інстанції не вирішувалося питання про права та інтереси апелянта.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 . зазначає про відсутність підстав для звернення до суду з даним позовом, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач не визнає права власності позивача або його оспорює.

Колегія суддів вважає, що оцінка зазначених доводів апелянта може мати місце за умови порушення оскаржуваним судовим рішенням прав та інтересів ОСОБА_2 Однак, такі порушення апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання виключно щодо майнових прав позивача.

Факт того, що ОСОБА_2 на підставі договору на участь у частковому будівництві від 23 грудня 1998 року №17, угоди від 15 вересня 1999 року про зміну і доповнення вказаного договору та акту прийняття-передачі від 15 вересня 1999 року набув право власності на Ѕ вбудовано-прибудованих приміщень у АДРЕСА_1 , не свідчить про те, що саме ці приміщення вибули з його власності та набуто у власність ОСОБА_1 незаконно, ним не спростовано презумпцію правомірності правочину, на підставі якого остання стала власником спірного нерухомого майна.

Відповідно до п. 3 частини 1 статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження у разі, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та обов`язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2009 року підлягає закриттю на підставі п. 3 частини 1 статті 362 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 261, 362 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 жовтня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на будинковолодіння закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: М.І. Кулянда

О.О. Одинак