Справа № 453/158/17 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1321/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: Баздирєвої О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 14 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області, про усунення перешкод у користуванні допоміжним приміщенням будинку,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 09.02.2017 звернулася у суд із позовом, в якому просила зобов`язати відповідача ОСОБА_1 усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком, розташованим у АДРЕСА_1 , шляхом надання доступу до приміщення коридору (позначеного у технічному паспорті літерою 1-1), зокрема надати ключі від навісного замка дверей до цього приміщення або демонтажу такого навісного замка, а також зобов`язати відповідача ОСОБА_1 не чинити членам сім`ї позивача перешкоди у користуванні вищезгаданим коридором.

Позов обґрунтовано тим, що сторони у справі є власниками по Ѕ ідеальній частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 . Фактично зазначений будинок поділений на дві окремі частини, однак порядку користування таким між сторонами офіційно не встановлено, як і не здійснювалось його реального розподілу у визначеному законом порядку. Між такими двома половинами будинку наявне допоміжне приміщення коридор, площею 18, 4 кв. м (позначений у технічному плані 1-1), до котрого у позивача та членів її сім`ї немає доступу, так як відповідач на дверях у цей коридор повісила навісний замок, що постійно зачинений. Позивач стверджує, що їй у такий спосіб чиняться перешкоди відповідачем, так як вона не може увійти до спільного коридору, пересуватися по ньому, як і не має через такий стан речей доступу до горища та комену будинку. Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється усунути їй перешкоди у користуванні спільним допоміжним приміщенням будинку, вона, посилаючись на ст. ст. 15-16, 316-319, 356, 358 ЦК України, була змушена звертатися у суд із даним позовом.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 14 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні коридором площею 18, 4 кв. м. (позначений у технічному плані 1-1) у належному їм на праві спільної часткової власності житловому будинку, розташованому у АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу зачиненого навісного замка на дверях до зазначеного допоміжного приміщення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що позивачка ОСОБА_2 має вільний доступ до коридору площею 18, 4 кв. м. (позначений у технічному плані 1-1), а відтак суд дійшов до помилкового висновку щодо порушення відповідачкою права позивачки на користування майном. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, пояснила, що вхід до спільного коридору житлового будинку закрито на колодку, на підтвердження чого надала суду акт земельної комісії від 30.08.2019.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав клопотання про розгляд справи за відсутності апелянта та її представника. Аналогічна заява поступила від представника Тухлянської сільської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК Украни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України закріплено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України припинення дії, яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення, визначено одними із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Судом установлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.02.2017, індексний № 79639375 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 33718931 від 06.02.2017 (а. с. 5, 6), позивач є власником Ѕ частин житлового будинку та відповідної частини господарських будівель і споруд, розташованого у АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 частина зазначеного об`єкта нерухомого майна, а саме Ѕ частини, належить на праві власності відповідачеві у справі, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.05.2017, реєстр. № 206 та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 299680354 від 20.05.2016 ( а. с. 38, 39).

Позивач зареєстрована та проживає у вищезазначеному будинку, що визнав відповідач. У свою чергу, відповідач у вказаному будинку не проживає, в силу незадовільного стану частини будинку, котра нею використовується, має зареєстроване місце проживання в іншому житлі.

Як убачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого на замовлення позивача 02.02.2016 КП ЛОР «Стрийське МБТІ» (а.с. 45-47), а також наявної у справі належно засвідченої копії матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок (а. с. 60-75), такий будинок навпіл розділений коридором площею 18,4 кв. м (позначений у технічному плані 1-1).

Судом першої інстанції також установлено, що відповідачем на дверях до приміщення коридору площею 18, 4 кв. м (позначений у технічному плані 1-1) встановлено металевий навісний замок, та такі двері постійно зачинені. Викладені обставини не заперечувалися сторонами.

Згідно із ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України закріплений принцип непорушності права власності, за яким ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Статтею 391 ЦК України встановлена можливість захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, встановивши, що сторони є співвласниками спірного будинку, відповідно позивачу належить право володіння, користування та розпорядження цим майном, у тому числі й наявним у ньому допоміжним приміщенням коридором площею 18, 4 кв. м, у чому відповідач чинить перешкоди, дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині зобов`язання ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні коридором шляхом демонтажу зачиненого навісного замка на дверях до зазначеного допоміжного приміщення, оскільки позбавлення позивача права користування спірним приміщенням коридору є незаконним.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не порушує право позивача на користування коридором, спростовуються доказами наявними у матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав оцінку, та актом земельної комісії від 30.08.2019.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 14 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 06.09.2019

Головуючий

Судді