Справа № 219/9649/15-ц
Провадження №2-п/219/5/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.

за участю секретаря Волохіної Г.С.

представника заявника ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмут цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 січня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1), на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПРИВАТБАНК» у рахунок заборгованості за кредитним договором в розмірі 859369,26 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 12890,54 грн.

В судове засідання відповідач (заявник) не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою її місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заяву про скасування заочного рішення,зазначивши, що про дату судових засідань по вказаній справі, відповідач належним чином не повідомлялася, судової повістки про призначення розгляду даної справи не отримувала. При цьому матеріали справи не містять підтверджень належного повідомлення відповідача про дату та час судового засідання по даній справі. Про наявність вказаного судового рішення відповідачу по справі стало відомо лише 24 грудня 2-018 року, після того, як він, як адвокат ОСОБА_3 отримав копію вказаного вище рішення суду у приміщенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області під розписку та ознайомився з ним. А про наявність вказаної справи відповідач дізналася лише після отримання 24 грудня 2018 року постанови БВМ ДВС ГТУЮ у Донецькій області про відкриття виконавчого провадження. Також зазначив, що про порушення свої законних прав та інтересів щодо неповернення кредитних коштів банк дізнався та обєктивно міг дізнатися одразу ж після недоотримання чергового щомісячного платежу, а звернувшись ще 18 вересня 2011 року до суду з позовом про звернення стягнення на майно, яке було предметом забезпечення по кредитному договору, на підставі якого в подальшому позивач звернувся до суду вже по даній справі. Банк тим самим змінив строк виконання основного зобовязання. У звязку з цим є усі правові підстави вважати, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом. До звернення до суду із даним позовом банк вже тричі звертався до суду із позовами про звернення стягнення на заставне майно, знаючи про порушення своїх прав. Однак, до суду із даним позовом звернувся лише у листопаді 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Проте про наявність вказаних вище судових рішень банк суд не повідомив. Просить застосувати до цього позову наслідки спливу строку позовної давності. Вважає, що є всі підстави для скасування заочного рішення та призначення розгляду справи до судового розгляду.

Представник заінтересованої особи (представник позивача) ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви про скасування заочного рішення з тих підстав, що виходячи з матеріалів справи та протоколу судових засідань відповідач була належним чином повідомлена про те, що в суді на розгляді знаходиться позов банку до неї, але від неї не надійшло жодних клопотань, заперечень чи інших документів щодо розгляду даної справи. Окрім того, відповідач повинен вказати на докази, якими обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, тільки якщо докази, на які посилається відповідач мають істотне значення для правильного вирішення справи. Не може бути підставою для скасування заочного рішення посилання відповідача на докази, які були у справі, оскільки вони вже були оцінені судом при ухваленні заочного рішення. Для скасування заочного рішення потрібно, щоб докази були новими (не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення) та мали істотне значення для правильного вирішення справи. Просить відмовити в задоволені заяви відповідача за наведених вище ним підстав.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 219/9649/15-ц, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1), на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПРИВАТБАНК» у рахунок заборгованості за кредитним договором в розмірі 859369,26 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 12890,54 грн. (а.с.41-42).

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно п. 3 ч. 2ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об'єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Водночас, з'ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

У відповідності до ч. 3ст. 287 ЦПК України, суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1ст. 288 ЦПК України,заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Твердження відповідача, викладені в заяві про перегляд заочного рішення, щодо поважності її неявки в судове засідання, через відсутність належного повідомлення про розгляд справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, то: згідно копії паспорту громадянина України серії ВА № 947610 (а.с.11) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (нині Бахмут), вул. Комсомольська, 4/29.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 про час та місце слухання справи повідомлялась судовими повістками, адреса в яких була зазначена, як: м. Артемівськ (нині Бахмут), вул. Комсомольська, 4/29 (а.с.27, 37), окрім того в матеріалах справи на а.с.31, 34-35, 38 маються поштові повідомлення з відміткою повернуто за закінченням терміну зберігання на пошті, що суд розцінює як байдужість до самої справи, що не спростовано самим відповідачем, а ні її представником під час розгляду даної заяви про скасування заочно рішення належними та допустимими доказами у відповідності до норм діючого ЦПК України.

Тому можна казати про те, що відповідач належним чином у розумінні діючого законодавства України була повідомлена про час та місце слухання цивільної справи за позовом ПАТ КБ Приватбанк до неї про стягнення заборгованості, і тільки із-за своєї байдужості і безвідповідальності не прибула в жодне судове засідання, в наслідок чого судом було ухвалено по справі заочне рішення, тобто такі дії відповідача можна розцінити як спробу зловживання своїми процесуальними правами як сторони по справі та намагання уникнути правової відповідальності у кредитних правовідносинах з позивачем.

Що стосується посилання заявника та її представника, щодо безпідставності позовних вимог позивача, які вказані у заяві про перегляд заочного рішення, то останні були враховані судом при винесенні рішення. Відповідач при поданні заяви про перегляд заочного рішення не надала доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при винесенні спірного заочного рішення від 29 січня 2016 року.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною ОСОБА_1 України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Крім того, кредитний договір між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений 26 грудня 2007 року, тому саме з цього часу заявник повинна була бути обізнаною про наявність свого боргового зобовязання перед банком.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У звязку з вищенаведеним, суд вважає, що заявник та її представник не навели достатніх та належних доводів про поважність причин пропуску строку для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Суд, також не вбачає посилань відповідача на будь-які докази, які мають істотне значення для справи та не були досліджені судом, оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішення по суті та обґрунтуванням апеляційної скарги, а тому в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Частиною 4ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Н.М. Медінцева