ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 540/197/19 Номер провадження 22-ц/814/2355/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднини І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Машівського районного суду Полтавської області від 20 червня 2019 року (постановлене суддею Косик К.С., відомості щодо дати виготовлення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла вказана позовна заява, яка мотивована тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.08.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, а тому утворилася заборгованість. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 125922,49 грн. та судовий збір.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 20 червня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 13.08.2007 р. у розмірі 5751,53 грн. та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 87,74 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

З даним рішенням суду частково не погодився АТ КБ «Приватбанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає змінити рішення Машівського районного суду Полтавської області від 20 червня 2019 року, скасувавши його в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апелянт вважає, що рішення суду першоїв оскаржуваній частині є незаконним, необгрунтованим, та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Зокрема вказує, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваного судового рішення не було надано належної оцінки наявним у справі доказам, зокрема, умовам договору щодо його дії, а також не перевірив належним чином строк дії кредитної картки, який в даному випадку закінчується 31 грудня 2015 року. Тому вважає, що Банком правомірно були нараховані відсотки за користування кредитом.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача, який не приймав участь у розгляді справи, проте була належним чином проінформована про зміст вимог позивача, та дату і час проведення всіх засідань по розгляду справи, як в суді першої інстанції, так і апеляційній інстанції, до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зважаючи на те, що відповідач погодився із рішенням суду першої інстанції та не оскаржував його, позивач оскажив рішення суду лише в частині вимог по яких було відмовлено, колегія суддів переглядає рішення суду лише в оскаржуваній частині.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 13.08.2007р. між закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номера, що складається з Заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Трифів Банку, за умовами якого банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 1188,00 грн. на строк 12 місяців, з 13.08.2007 по 13.08.2008 р. включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0 % на місяць на залишок заборгованості, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 16,04 грн та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 198,00 грн. Погашення заборгованості здійснюється в період з «15» по «20» число кожного місяця у сумі 121,69 грн. (а.с.9).

За п.3.2, п.3.3 Умов, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.11).

Позичальник зобов`язується погашати заборгованість (п. 6.9 Умов) на протязі 30 днів з моменту її виникнення та за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань (п.5.5.1) сплачує відсотки по підвищеній відсотковій ставці або додаткову комісію, розмір яких визначаються Тарифами (а.с. 13,15).

Пунктом 8.6 Умов передбачено, що при порушенні строків платежу по будь-якому грошовому зобов`язанню більш ніж на 120 днів клієнт зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. +5 % від суми позову.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31.01.2019р. відповідач має заборгованість за кредитним договором б/н від 13.08.2007 року перед банком в розмірі 213370,15 грн з яких: 5751,53 грн. - заборгованість за кредитом; 203074,49 грн. - заборгованість за процентами; 4544,13 грн. - нарахована пеня та комісія (а.с. 5-8).

Так, звертаючись до суду з вказаним позовом АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом та просить стягнути заборгованість в сумі 125922,49 грн., з яких: 5751,53 грн. - заборгованість за кредитом; 120170,96 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 13.08.2007 р. по 29.06.2018 р.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в установлені договором строки, а тому суд прийшов до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номера від 13.08.2007 р. у розмірі 5751,53 грн. - заборгованість за тілом кредиту.

Разом з цим місцевий суд зазначив, що оскільки позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом нарахованих за період з 13.08.2007 р. по 29.06.2018 р. сума яких складає 120170,96 грн., при цьому заборгованість за відсотками в період дії договору з 13.08.2007 року по 13.08.2008 рік відсутня та заборгованість виникла після спливу строку виконання зобовязання встановленого кредитним договором б/н від 13.08.2007 року, а тому підстави для стягнення передбачених договором процентів відсутні, у зв`язку з чим у цій частині позову слід відмовити.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, Велика Палата Верховного Суду постановою від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18) погодилась з мотивами КЦС, роз`ясненнями Пленуму ВССУ, відступивши від висновку ВСУ, викладеного у постанові №6-249 цс 15 від 02 грудня 2015 року, зазначивши, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, оскільки позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом нарахованих за період з 13.08.2007 р. по 29.06.2018 р. сума яких складає 120170,96 грн., при цьому заборгованість за відсотками в період дії договору з 13.08.2007 року по 13.08.2008 рік відсутня, а тому заборгованість виникла після спливу строку кредитного договору б/н від 13.08.2007 року, отже підстави для стягнення передбачених договором процентів відсутні.

Доводи апелянта про продовження дії договору та відповідне наявне право на нарахування процентів, є безпідставними, оскільки строк дії договору та строк виконання зобов`язання є не тотожними поняттями. Позивачем не надано доказів того, що до укладеного між сторонами кредитного договору вносилися зміни щодо зміни строку повернення кредиту. Крім того поданий до суду позивачем договір не містить положень з яких би вбачалося, що сторони узгодили та передбачили право позивача проводити нарахування процентів за користування кредитними коштами після встановленого строку повернення кредиту в цілому. За таких обставин доводи є неспроможними та не впливають на висновки суду першої інстанції в частині відмови позивачу у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а томуне дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 20 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 05 вересня 2019 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Т.В. Одринська_______________В.П. Пікуль