КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/9368/2019 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 вересня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, приватний виконавець Пирога Сергій Степанович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Тоцьку А.О. звернувся до суду із позовом до відповідача АТ «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., приватний виконавець Пирога С.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Підставою для відкриття зазначеного виконавчого провадження став виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. від 19.09.2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 5108.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 травня 2019 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірини Миколаївни № 5108 від 19.09.2018 року, вчинений на Договорі про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки № НОМЕР_1 від 13.12.2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто із Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1057 грн. 20 коп., а також витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги в сумі 10000 грн. 00 коп., а всього суму в розмірі - 11057 (одинадцять тисяч п`ятдесят сім) грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням сду першої інстанції Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи та безпідставно стягнув з АТ «Укрсоцбанк» витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з доведеності і обґрунтованості позову. З такими висновками суду погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5108.

З виконавчого напису вбачається, що строк платежу за договором настав, боржником не було виконано вимоги стягувача згідно із повідомленням про порушення основного зобов`язання від 20.06.2018 року.

08.10.2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пирогою С.С. було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим написом № 5108 від 19.09.2018 року (а.с.24-25).

08.10.2018 року приватним виконавцем були винесені постанови про арешт коштів та майна боржника, а також стягнення з боржника основної винагороди, та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.24-32).

В обгрунтування позовних вимог позивачем надано суду ряд заяв на переказ готівки за період з січня 2008 року по вересень 2010 року (а.с.37-43).

З виконавчого напису вбачається, що відповідачем 20.06.2018 року направлялось позивачу повідомлення про порушення основного зобов`язання та необхідності сплати заборгованості, однак, матеріали справи не містять доказів цим обставинам.

Позивачем заперечується факт отримання будь-яких повідомлень з боку відповідача, як і отримання будь-яких листів від приватного нотаріуса.

В ході розгляд справи встановлено, що адреса місця реєстрації позивача є: АДРЕСА_1 , що було відомо відповідачу у справі на час подання документів нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оскільки, в додатковій угоді до основного договору позивачем надано такі відомості, а відповідачем останні прийняті. Однак, у виконавчому написі було зазначено неактуальну адресу місця реєстрації боржника, а відтак нотаріусом не було належним чином перевірені ці обставини, в зв`язку з чим доводи позивача в цій частині є слушними та заслуговують на увагу.

Крім того, стороною відповідача в ході розгляду справи не доведено належне повідомлення боржника про наявність заборгованості та її розмір, не спростовані доводи позову в частині безспірності заборгованості з урахуванням умов укладеного між сторонами кредитного договору та додаткової угоди до нього, а також наявних переказів грошових коштів в рахунок погашення коштів за кредитним договором.

Наявність в матеріалах справи вказаних заяв на переказ коштів позивачем на користь банку, а також відсутність доказів на підтвердження заборгованості з їх врахуванням, на думку суду, свідчить про те, що банком не було враховано всі сплачені суми на погашення заборгованості та пред`явлені нотаріусу документи не містять достовірної інформації про наявну та безспірну заборгованість позивача перед банком у визначений період.

Стороною позивача в обґрунтування позовних вимог зазначено, що на момент вчинення виконавчого напису заборгованість не була безспірною, та нотаріус вчинив виконавчий напис, не перевіривши надані позивачем документи належним чином.

Суд звертає увагу на те, що в ході розгляду справи ані відповідачем, ані третьою особою - приватним нотаріусом, - не було подано суду доказів на підтвердження безспірності заборгованості та належного подання банком нотаріусу документів, перевірки нотаріусом поданих відповідачем документів в частині наявності безспірності заборгованості, з урахуванням всіх здійснених позивачем платежів та умов укладеного кредитного договору та змін до нього, а тому стороною відповідача доводи сторони позивача не спростовано, і не надано суду беззаперечних доказів, які б свідчили, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, заборгованість була безспірною та нотаріусом виконані всі вимоги закону при його вчиненні.

Твердження відповідача в письмовому клопотанні про те, що банк подав приватному нотаріусу всі передбачені законом документи, зокрема, і ті, які підтверджують безспірність заборгованості, суд відкидає, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних пояснень суду надано не було, а в матеріалах справи наявні докази, які вказують на те, що заборгованість на момент вчинення виконавчих написів не була безспірною.

Крім того, докази направлення приватним нотаріусом та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, передбаченої п.2.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, - матеріали справи також не містять.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що нотаріусом вчинено оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора, та доказів зворотному матеріали справи не містять, та суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням вищенаведених положень закону, суд вважає позов обгрунтованим та законним, в зв`язку з чим, останній, підлягає задоволенню.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим правовий акт, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюєтьсяЗаконом "Про нотаріат; нормативно-правовий акт № 3425-XII від 02.09.1993"Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Законунотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, Про нотаріат; нормативно-правовий акт № встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку

Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми,яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотеко держателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка Іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

Отже, проаналізувавши вище викладене колегія суддів приходить до переконливого висновку, що судом першої інстанції надано належну оцінну доказам і вірно встановлено, що з урахуванням встановлених обставин справи позов є доведений і підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а прийняте рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст. 7, 328, 355, 356, 369,375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.В. Кулікова