Дата документу 28.01.2019
Справа № 320/620/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого-судді Урупи І.В.,

за участі секретаря судового засідання - Литвиненко В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі подання старшого державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду із поданням щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, до виконання зобовязань по судовому рішенню, посилаючись на те, що на виконанні Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження №56216771 з виконання виконавчого листа № 320/3797/17 виданого 29.01.2018 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 12.06.2013 в сумі 718896, 00 грн., 3% річних у розмірі 64109,77 гри. та витрат по сплаті судового збору. Рішення на сьогоднішній день боржником виконано частково, декларацію надано. Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити АІС, Держгеокадастр майно належне боржнику на праві власності відсутнє. Виконавцем 04.07.2018 на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклики не зявився. Вжитими виконавцем заходами встановлено, що у боржника відсутнє майно, яке належать на праві власності. ОСОБА_2 рішення не виконує. ОСОБА_2 не одержує доходи згідно наданої ним декларації. На запит виконавця Державною прикордонною службою України 23.04.2018 надано відповідь, згідно якої відсутня інформація про те, що ОСОБА_2 перетинав державний кордон України. За повідомленням Державної міграційної служби України від 22.05.2018 ОСОБА_2 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕХ №419378, виданий 16.08.2013 органом видачі 2318. До теперішнього часу рішення виконано частково. Боржник 09.07.2018 перерахував кошти у розмірі 1000,00 грн. на рахунок відділу для погашення заборгованості. Згідно платіжного доручення № 6538 від 17.07.2018 на рахунок стягувача зараховано кошти у розмірі 818,19 грн. Отже, боржником рішення виконано частково, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця. Державний виконавець Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд подання у її відсутність, подання підтримує та просить його задовольнити.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На виконанні Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження 56216771 з виконання виконавчого листа № 320/3797/17 виданого 29.01.2018 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики від 12.06.2013 в сумі 718896, 00 грн., 3% річних у розмірі 64109,77 гри. та витрат по сплаті судового збору.

Отже, за вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення на сьогоднішній день боржником виконано частково.

Постановою державного виконавця від 19.04.2018 ВП № 56216771 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми боргу за виконавчим провадженням.

Під час виконання рішення суду державним виконавцем встановлено, що майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

Таким чином, вжитими виконавцем заходами встановлено, що у боржника відсутнє майно, яке належать йому на праві власності.

Згідно наданої декларації ОСОБА_2 доходи не одержує.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 23.04.2018 відсутня інформація про те, що ОСОБА_2 перетинав державний кордон України.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 22.05.2018 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії ЕХ №419378, виданий 16.08.2013.

Рішення суду до теперішнього часу виконано частково. Боржник 09.07.2018 перерахував кошти у розмірі 1000,00 грн. на рахунок відділу для погашення заборгованості. Згідно платіжного доручення № 6538 від 17.07.2018 на рахунок стягувача зараховано кошти у розмірі 818,19 грн.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом,- до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п. 19 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

У поданні державний виконавець, як на підставу своїх вимог, зазначає, що боржник за викликами до державного виконавця не зявляється. Проте доказів на підтвердження цих обставин державним виконавцем не надано. В матеріалах подання відсутні відомості про те, що державний виконавець надсилав будь-яку поштову кореспонденцію чи виклики ОСОБА_2

Так само не вказані в поданні підстави та докази того, що боржник має намір виїхати за межі України, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє Відділ ДВС правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Оскільки, відповідно до ч. 4ст. 441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Слід зазначити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково, тобто ухилялася від виконання зобовязання.

При цьому, під поняттям «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього обєктивні обставини (дія непереборної сили, події тощо).

З матеріалів, долучених до подання, не вбачається підстав для обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України, оскільки подання обґрунтовується лише перебуванням останнього у статусі боржника.

Як вбачається з копії платіжного доручення, наданої державним виконавцем, боржник частково сплатив заборгованість за виконавчим документом, що свідчить про те, що боржник не має наміру ухилятись від виконання зобовязання за вищевказаним виконавчим документом.

Крім того, на вимогу державного виконавця боржник вчинив відповідні дії та надав відомості щодо наявності доходу, а саме декларацію про доходи.

З наданих суду матеріалів також вбачається, що боржник, з метою виявлення майна, надав державному виконавцю доступ до житла, в результаті чого було складено відповідний акт.

Відсутність у боржника майна та доходу не свідчить про умисне та свідоме ухилення ним від виконання зобовязання.

Отже, жодних відомостей, які підтверджували б факт ухилення боржника від виконання судового рішення суду не надано.

Таким чином, судом не встановлено фактів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання судового рішення та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа громадянина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: