РІШЕННЯ

іменем України

"10" вересня 2019 р. Справа № 145/1485/19

Провадження № 2-о/145/108/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною вище заявою, в якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України у селі Богданівка, Тельманівського району, Донецької області помер її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Завадівка, Тетіївського району , Київської області. У селі Богданівка, Тельманівського району, Донецької області він проживав з 1965 року до дня смерті, причиною смерті відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 100 від 22.08.2017 р. була хронічна судинно - мозкова недостатність. Церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією.

Факт його смерті було засвідчено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.08.2017 року ( актовий запис № 28 від 29.08.2017 року) виданим Мічурінською сільською адміністрацією Тельманівського району Донецької Народної Республіки. Оскільки її батько, ОСОБА_2 помер у Донецькій області, що визнана тимчасово окупованою територією, тому не було можливості зареєструвати його смерть на території України.

Встановлення факту смерті є необхідним для державної реєстрації смерті.

Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане Мічурінською сільською адміністрацією Тельманівського району Донецької Народної Республіки, не створює правових наслідків.

Підтверджує, що нею не подано іншої заяви до цього суду з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Просить встановити факт, що її батько ОСОБА_2 , яки народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с. Завадівка, Тетіївського району. Київської області, громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Богданівка, Тельманівського району, Донецької області.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримала, просить її задоволити з підстав викладених у ній.

Представник заінтересованої особи Тиврівського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без їх участі. Заперечень проти задоволення заяви немає.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши усі зібрані докази в їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Богданівка Тельманівського району, Донецької області внаслідок "Хронічно судинно - мозкової недостатності. Церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією", в підтвердження чому є лікарське свідоцтво про смерть № 100 від 22.08.2017 року (а.с. 8).

29.08.2017 року Мічурінською сільською адміністрацією Тельманівського району Донецької Народної Республіки області було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , відповідно до якого констатовано факт смерті особи ОСОБА_2 в с. Богданівка, Донецької народної республіки.

Заявник, будучи дочкою померлого, в підтвердження чому є свідоцтво про народження та про одруження заявниці, стверджує у заяві, що здійснити реєстрацію факту смерті ОСОБА_2 органи ДРАЦС відмовляють, оскільки акти видані на тимчасово окупованій території не мають юридичного значення на території України та не створюють юридичних наслідків.

Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 10б/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024.

Відповідно до статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року N 1085 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", відповідно до якого м. Макіївка віднесено до переліку населених пунктів Донецької областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, згідно практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, зокрема у справах проти Туреччини (а саме, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи практику ЄСПЛ, яка є джерелом права в Україні, а також на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх зібраних у справі доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, суд дійшов висновку, що вимоги заявника про встановлення факту смерті його матері на тимчасово окупованій території підлягають до задоволення, оскільки іншого порядку встановлення даного факту чинним законодавством не передбачено, а від цього залежать майнові права заявника, в даному випадку спір про право відсутній.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 4, 5, 9, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 258, 263, 264, 265, 293, 294, 315-319 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву задоволити.

Встановити факт, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с. Завадівка Тетіївського району Київської області, громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Богданівка Тельманівського району Донецької області.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складання його в повному обсязі, тобто з 10.09.2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду не буде подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повної копії судового рішення.

Суддя:Н. О. Кіосак