ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/171/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 301010400 Пироженко В.Д. Доповідач в апеляційній інстанції Храпко В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,

Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Пироженко В.Д., повний текст рішення складено 05 квітня 2019 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном.

Позов обґрунтовує тим що, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2005 року по цивільній справі за її позовом визнано право власності на 60% домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 та залишено частину земельної ділянки, площею 5 кв. м у загальному користуванні.

Згодом вона у встановленому законом порядку зареєструвала за собою право власності і на частину домоволодіння і на земельну ділянку, у тому числі, і на спільну з відповідачем, що підтверджується відповідними витягами з державних реєстрів.

Проте відповідач відмовився виконувати дане рішення суду і встановив між земельними ділянками з нею паркан з хвірткою, яку зачинив на замок зі свого боку хвіртки, чим перекрив їй доступ до спільної ділянки.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2013 року ОСОБА_1 зобов`язано усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні цією ділянкою.

ОСОБА_1 тривалий час відмовлявся виконувати й дане рішення суду, чинив перешкоди у його виконанні, у зв`язку з чим виконавець застосував до нього заходи примусового виконання.

Невдовзі відповідач знову заблокував їй доступ до спільної ділянки та продовжує це блокування до тепер.

У зв`язку з чим позивач просить зобов`язати ОСОБА_1 розблокувати хвіртку до земельної ділянки, площею 5 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої АДРЕСА_2 адресою АДРЕСА_1 для вільного доступу до цієї земельної ділянки ОСОБА_2 Заборонити ОСОБА_1 чинити будь-які перешкоди ОСОБА_2 у вільному доступі до належної їй на праві власності зазначеної вище земельної ділянки та у вільному користуванні цієї земельної ділянки, в тому числі й шляхом блокування хвіртки.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2019 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 розблокувати хвіртку до земельної ділянки площею 5 кв. м, кадастровий номер -06-014-0019, розташованої АДРЕСА_2 адресою АДРЕСА_1 для вільного доступу до цієї земельної ділянки ОСОБА_2

Заборонено ОСОБА_1 чинити будь-які перешкоди ОСОБА_2 у вільному доступі до належної їй на праві власності земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 5 кв. м та у вільному користуванні цією земельною ділянкою, в тому числі шляхом блокування хвіртки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у даній справі відсутній предмет спору, оскільки він не чинить ніяких перешкод ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою, площею 5 кв. м, яка знаходиться у спільній сумісній власності його та ОСОБА_2 , ніяких перешкод саме для співвласника ОСОБА_2 не вчиняє. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2013 року він виконав у повному обсязі і передав ключа від хвіртки для позивача. У матеріалах справи відсутні докази його перешкоджання у користуванні земельною ділянкою саме ОСОБА_2 (відсутні акти за участю свідків таких фактів, виклики поліції), оскільки позивач проживає за межами України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Чубин О.М. просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки її доводи не відповідають дійсності: позивач їздить лише на підробітки до Італії, однак зареєстрована і тривалий час вона перебуває на території свого домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ; відповідач на хвіртку вчепив навісний замок зі свого боку хвіртки, а тому навіть маючи ключ від хвіртки, позивач жінка літнього віку, щоб ним скористатись має перелізти через високий металевий паркан; спільно з позивачем проживають її старі батьки, які є членами сім`ї позивача і жодного разу не намагались проникнути через хвіртку на спільну земельну ділянку; визнаний самим відповідачем факт зміни замка та неможливість позивача вільно, без додаткового погодження, фізичних зусиль чи дозволу відповідача потрапити на свою земельну ділянку є перешкодою у її користуванні.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення по наступних підставах.

Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2004 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 60 % домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . За ОСОБА_1 визнано право власності на 40% домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Частину земельної ділянки площею 2,5 кв.м за вказаною адресою залишено у загальному користуванні (а.с.8-9).

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2 від 14 червня 2007 року ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 354,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а земельна ділянка площею 5 кв.м. за цією ж адресою належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.10).

У встановленому законом порядку ОСОБА_2 зареєструвала за собою право власності на частину домоволодіння і на земельну ділянку, в тому числі й спільну з відповідачем, що підтверджується вказаним державним актом на земельну ділянку, довідкою КП «ЧООБТІ» від 29 липня 2008 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11502818 від 24 жовтня 2013 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру № 68808010 від 23 вересня 2016 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2013 року зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою 5 кв. м АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 , яка знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , шляхом надання ключа від хвіртки, що перекриває доступ до вказаної ділянки. Зобов`язано ОСОБА_1 змінити місце розташування ємності зберігання відходів, відділивши її від стіни будівлі літ. Б-2 по АДРЕСА_1 на відстань, не меншу ніж 20 метрів (а.с.16-18).

Згідно листа Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області №1357 від 12 жовтня 2012 року спільна сумісна земельна ділянка не розмежована, для доступу на дану земельну ділянку в огорожі існує хвіртка.

Згідно листа Головного управління юстиції у Черкаській області № Б-840/9-32/2 від 31 жовтня 2013 року станом на день відповіді боржником ( ОСОБА_1 ), у встановлений строк для самостійного виконання, рішення суду не виконано. В ході виконання виконавчих проваджень, ОСОБА_1 державним виконавцем неодноразово направлялись вимоги, якими його зобов`язувалося виконати рішення суду. Останній вимоги ігнорував. За невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця до боржника застосовані штрафні санкції, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». А 22 жовтня 2013 року до Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області направлено подання про вирішення питання щодо притягнення боржника до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду. З метою організації примусового виконання рішень суду державним виконавцем 22 жовтня 2013 року до Соснівського районного суду м. Черкаси направлено подання про примусове проникнення до домоволодіння ОСОБА_1 .

Крім того, в ході розгляду справи відповідач підтвердив факт перешкоджання ним у доступі ОСОБА_2 до їх спільної земельної ділянки шляхом встановлення між їх земельними ділянками паркану з хвірткою, яку зачинив на замок зі свого боку хвіртки, що зокрема підтверджується і фотографіями хвіртки, на яких зображено навісний замок з боку відповідача.

Вказаний факт ОСОБА_1 визнав в судовому засіданні, і відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України в судовому засіданні не підлягають доказуванню.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (частини перша та друга статті 4 ЦПК України).

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності як усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України).

Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним вказаною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до наведених норм зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, які на момент подання позову відсутні або не настали, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права у майбутньому.

Після настання порушення прав та законних інтересів власників вони мають право вимагати усунення будь-яких створених ним перешкод у користуванні своїм майном.

Так, за правилом статті 152 ЗК України, статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

З пояснень позивача, відповідача, та фотографій, вбачається, що відповідач дійсно перешкоджає позивачеві у доступі до земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що перебуває у їх спільній сумісній власності шляхом встановлення хвіртки, ключ від якої у позивача відсутній, замок на хвіртку встановлений з боку відповідача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову і доводами апеляційної скарги не спростовується.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2019 року залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: