Провадження №22-ц/812/250/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 січня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

за участі позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 483/2011/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Казанлі Людмили Іванівни о 10 годині 58 хвилині у приміщенні цього суду 04 грудня 2018 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2018 р. ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 травня 2017 р. з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, 2014 р. народження у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно. Однак, дитина часто хворіє та на даний час потребує оперативного втручання. До того ж, позивач має ще одну малолітню дитину. Також зріс прожитковий мінімум та суми заробітних плат, а матеріальне становище відповідача поліпшилось і, як стало відомо позивачці, він придбав автомобіль, на якому заробляє додаткові кошти.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь, до 1 900 грн. щомісячно.

Позивач в судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги.

Відповідач відзив на позов не надавав, але у судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що не має можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який вказала позивачка, але він погоджується сплачувати аліменти в сумі 900 грн. щомісячно.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 грудня 2018 р. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Припинено стягнення аліментів за рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 травня 2017 р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. з 22 жовтня 2018 р. до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано з Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області виконавчий лист №483/390/17, виданий на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 травня 2017 р.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн., починаючи з 22 жовтня 2018 р. і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 704 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів згідно зі ст. 182 СК України є: стан здоров'я та матеріальне положення дитини; стан здоров'я та матеріальне положення платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, чоловіка, дружини та інші обставини, які мають суттєве значення.

Суд не взяв до уваги посилання позивачки на поліпшення майнового стану відповідача, оскільки нею не наведено достатніх доказів на підтвердження даного факту.

Виходячи із встановлених обставин та вимог закону, суд дійшов висновку, що сума 1900 грн., заявлена позивачем, є надто завищеною, та стягнення аліментів в цьому розмірі порушуватиме інтереси відповідача. Суд вважає, що з останнього слід стягувати аліменти на утримання дитини щомісячно в сумі по 1 200 грн. Це відповідатиме засадам справедливості та розумності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати частково та ухвали нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти в розмірі 1900 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач аліменти сплачує нерегулярно, за потреби допомоги не надає, тоді як їх з відповідачем донька ОСОБА_3 потребує постійного лікування, оскільки перебуває на обліку у Миколаївській обласній офтальмологічній лікарні, крім того дитину було прооперовано у листопаді 2018 р. Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дітьми, крім доньки має що одну малолітню дитину. Також вона додатково витрачає кошти на розвиток здібностей доньки. Відповідач має доходи, працює, придбав автомобіль. Суд не врахував, що в судовому засіданні вона в усній формі заявляла клопотання про врахування додаткових витрат на дитину на підставі ст. 185 СК України). За такого вона не згодна з визначеною судом сумою аліментів, вважає її замалою для задоволення потреб дитини та вважає, що аліменти в розмірі 1 900 грн. на місяць будуть достатніми.

ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відзив мотивований тим, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності. Так, згідно довідки про доходи від 16 січня 2019 р. відсутні відомості про отримані відповідачем доходи з 01 січня 2017 р. по 30 вересня 2018 р., а згідно копії трудової книжки з останнього місця роботи він звільнився 15 травня 2013 р., отже доводи позивача про те, що у нього покращився матеріальний стан не обґрунтовані доказами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, спільно не проживають. Донька постійно проживає з матір'ю, знаходиться на її утриманні.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 травня 2017 р. з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 щомісячно до досягнення дитиною повноліття, у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1, посилаючись на неналежне виконання відповідачем обов'язків зі сплати аліментів, поліпшення його матеріального стану, погіршення стану здоров'я їх спільної дитини, просила збільшити розмір стягнутих з відповідача аліментів до 1 900 грн.

Суд, задовольняючи позов частково, збільшив розмір аліментів до 1 200 грн.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 р. та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 р., суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття,

Згідно з ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз'яснено в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни способу та розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, дитини, погіршення чи поліпшення їх здоров'я та інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема, наявність у платника інших утриманців.

Суд, вирішуючи спір, належним чином не дотримався вказаних положень закону, роз'яснень та в порушення вимог ст.ст. 263-265 ЦПК України неповно встановив обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, не дав оцінки усім аргументам сторін.

Так, як вбачається з матеріалів справи, сторони відомостей щодо своїх доходів суду не надали.

Суд, вирішуючи спір, залишив поза увагою наступне.

Згідно наданих позивачем медичних довідок ОСОБА_3 має проблеми із зором, потребує постійного користування окулярами, перенесла оперативне втручання з приводу пупкової кили (а.с. 15 - 17).

Членами сім'ї ОСОБА_1 є її діти - ОСОБА_3 2014 р. народження і ОСОБА_4 2016 р. народження (а.с. 4). Позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Відповідач ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, крім доньки ОСОБА_3 має на утриманні двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу, 2007 р. народження та 2011 р. народження.

Ці обставини в суді апеляційної інстанції визнані сторонами і в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребують доказуванню.

Щодо доводів позивача про поліпшення матеріального стану відповідача, набуття ним у власність автомобілю.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги аргументи позивача про поліпшення майнового стану відповідача (наявність у нього декількох джерел доходів, придбання автомобілю), оскільки нею не наведено будь-яких доказів на підтвердження даних фактів. З таких самих міркувань апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про зростаннє матеріального стану відповідача. Так, колегія суддів також приймає до уваги, що згідно наданого в суді апеляційної інстанції відповідачем копії свідоцтва на автомобіль ВАЗ 21104, реєстраційний номер НОМЕР_1 його власником є ОСОБА_5 Як пояснив відповідач, цей автомобіль належить його сестрі, а він іноді ним користується, і не є власником транспортних засобів. Позивач не надала доказів іншого.

Проаналізувавши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, встановивши наведені вище обставини, колегія суддів вважає, що хоча суд першої інстанції і припустився порушень у встановленні обставин справи, аналізі доказів, обговоренні аргументів сторін, але погоджується із визначеним судом розміром збільшення стягнутих з відповідача аліментів, оскільки він відповідає наявним у справі доказам щодо стану здоров'я дитини, сімейному стану сторін, зокрема, тому, що відповідач має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, та відсутності доказів збільшення доходів відповідача і придбання ним автомобілю.

Колегія суддів зауважує наступне стосовно аргументів позивача про додаткові витрати, які вона вимушена здійснювати для підтримання здоров'я та розвитку здібностей доньки ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь батьків у додаткових витратах на дитину є окремим видом утримання дитини, яке регулюється спеціальною нормою права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_1 у визначеному ЦПК України порядку вимоги про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на доньку не заявлялись, отже і не могли бути вирішені.

Враховуючи, що допущені судом порушення у застосуванні норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення спору, а тому в силу ч. 2 ст. 376, ст. 375 ЦПК України не є підставою для скасування судового рішення, яке необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375,381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

________________________________________________

Повний текст постанови складений 30 січня 2019 року