У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2019 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання рішення і дії Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання рішення і дії Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26.12.2018 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання рішення і дії Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними.

08.01.2019 до суду надійшов лист, відповідно до якого Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Києві здійснює досудове розслідування кримінального провадження № 0003157 від 19.12.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 375 КК України на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва Підпалого В.В. від 14.11.2018.

25.01.2019 до суду надійшла повістка про виклик від слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, кримінальне провадження № 0003157 від 19.12.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 375 КК України.

Стаття 40 ЦПК України визначає порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу.

Частинами 1-3 статті 36 ЦПК України визначено підстави для відводу (самовідводу) судді.

Отже, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Стаття 37 ЦПК України визначає недопустимість повторної участі судді в розгляді справи, згідно якої суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з виключними обставинами у цій справі.

Відповідно до ч.2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Частина 3 ст. 40 ЦПК України визначає, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути зявлений відвід.

Цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання рішення і дії Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними - перебуває в провадженні судді Бабко В.В. з 28.11.2018.

Як стало відомо, що саме за заявою ОСОБА_1 зареєстровано кримінальне провадження № 0003157 від 19.12.2018, так як ОСОБА_1 вважає що рішення Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді Бабко В.В. за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, скасування реєстрації права власності на квартиру є неправомірним, незаконним і винесено з порушенням вимог законодавства.

Враховуючи висловлену недовіру до судді з боку позивача ОСОБА_1, яку суд розцінює як тиск при розгляді даної справи та практику Європейського Суду з прав людини, з метою уникнення чи запобігання у подальшому негативного ставлення позивача по даній справі до судді, з метою об'єктивного та неупередженого розгляду даної цивільної справи, вважаю за доцільне заявити по даній справі самовідвід.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п. 1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб'єктивним та об'єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43).

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб'єктивними та об'єктивними критеріями.

Відповідно до суб'єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об'єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суд має завжди бути "встановленим законом".

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів "встановлений законом" стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах "Булут проти Австрії" від 22.02.1996 року, "Бускаріні проти Сан-Марино"). Термін "закон", про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу суддів. (рішення у справі "Коем та інші проти Бельгії").

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення пункту 1 ст. 6 (справи "Цанд проти Австрії", заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978 року та "Россі проти Франції", заява № 11879/85, рішення комісії від 06.12.1989 року).

Про те, що термін "суд, встановлений законом", поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі "Сокуренко і Стригун проти України".

Суд, який розглядає справу, має бути "безстороннім" і "незалежним" за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і засад цивільного судочинства.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що по-перше, йдеться про суб'єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб'єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об'єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язані між собою (справи "Пуллар проти Сполученого Королівства" і "Томанн проти Швейцарії", а також "Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції" і "Дактарас проти Литви").

У зв'язку з викладеним вище, вважаю за доцільне заявити самовідвід по цивільній справі 754/16655/18 за позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання рішення і дії Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними.

На підставі викладеного та керуючись Конвенцією про захист прав та основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, ст. 36, 37, 39, 40 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти самовідвід по цивільній справі №754/16655/18 за позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання рішення і дії Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними.

Матеріали цивільної справи №754/16655/18 передати на розгляд іншому судді визначеному в порядку ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Бабко