Провадження №2/760/2310/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08 липня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в серпні 2018 р. звернулися до суду із зазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ПрАТ «Страхова Компанія «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, в якому просять:

стягнути з ПрАТ «Страхова Компанія «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 45880 грн. 39 коп.;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різницю між нанесеним матеріальним збитком та відшкодуванням страховика в сумі 2873 грн. 55 коп.;

стягнути солідарно з ПрАТ «Страхова Компанія «Київський страховий дім» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 1600 грн. 00 коп.;

стягнути солідарно з ПрАТ «Страхова Компанія «Київський страховий дім» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати за правову допомогу в сумі 3000 грн. 00 коп.;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 20000 грн. 00 коп.;

стягнути з ПрАТ «Страхова Компанія «Київський страховий дім», ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ПрАТ «Страхова Компанія «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилаються на наступне.

Так, ОСОБА_3 , 28.09.2017 р. о 18 год. 20 хв., в м. Києві по вул. Ернста, 3, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїжджаючи з прилеглої території не надав перевагу в русі автомобілю, що рухається по ній, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_2 , який, в свою чергу, став некерований та скоїв зіткнення з припаркованим транспортним засобом Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 , та транспортним засобом BMW 316, д.н.з. НОМЕР_4 , чим порушив вимоги п.п. 2.3 б, 10.1, 10.2 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП, що мала місце 28.09.2017 р., всі транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень

20.11.2017 р. постановою Солом`янського районного суду м. Києва, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Таким чином, своїми діями, що полягали в порушенні п.п. 2.3 б, 10.1, 10.2 ПДР України та, як наслідок, вчинення ДТП, ОСОБА_3 завдав матеріальних збитків.

Позивачі вказують, що автомобіль Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки був придбаний у шлюбі.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 станом на момент ДТП, була застрахована, згідно полісу № АК/3602158 в ПрАТ «Київський страховий дім». Ліміт відповідальності Страховика за полісом № АК/3602158 - 100000 грн. 00 коп.

Позивачем ОСОБА_2 до ПрАТ «Київський страховий дім» було подано повідомлення про ДТП та за його зверненням було зареєстровану страхову справу.

Позивачем ОСОБА_2 було замовлено проведення незалежного експертного дослідження транспортного засобу Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 , на предмет встановлення вартості відновлювального ремонту та вартості матеріального збитку.

Відповідно до Звіту № 212 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 ,, внаслідок ДТП, що мала місце 28.09.2017 р., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 , складає 48753 грн. 94 коп.

05.10.2018 р. був проведений огляд автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 , на предмет встановлення вартості матеріального збитку.

Витрати позивачів на проведення автотоварознавчого дослідження склали 1600 грн. 00 коп.

17.02.2018 р. ОСОБА_2 було подано до ПрАТ «Київський страховий дім» заяву про виплату страхового відшкодування.

Проте, всупереч вимогам Закону, ПрАТ «Київський страховий дім» виплату страхового відшкодування так і не здійснило.

Позивачі посилаються на те, що відповідно до п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Позивачами розраховано 20% ПДВ від вартості деталей, що становить 2873 грн. 55 коп.

Таким чином, позивачі вважають, що ПрАТ «Київський страховий дім» зобов`язані відшкодувати ОСОБА_2 45880 грн. 39 коп. (48753 грн. 94 коп. - 2873 грн. 55 коп.), а ОСОБА_3 повинен відшкодувати різницю між нанесеним матеріальним збитком та відшкодуванням страховика в сумі 2873 грн. 55 коп.

Крім того, позивачі посилаються на те, що діями відповідачів задана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких вони зазнали від знищення їх майна при ДТП під час ДТП, пережитим хвилюванням за своє життя у разі перебування в автомобілі, за пошкоджений автомобіль та тривалим стресом, пов`язаним із завданням значних матеріальних збитків сім`ї. Заподіяна моральна шкода полягає також у суттєвих емоційних стражданнях, пов`язаних з протиправною поведінкою відповідачів, яка призвела порушенням ритму життя. Завдану моральну шкоду позивачі оцінили в розмірі 20000 грн.

В зв`язку з чим, позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 12.11.2018 року, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачі в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло.

Представник відповідача ПрАТ «СК «Київський страховий дім» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи відповідача було повідомлено належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло.

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечували позивачі в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, 28.09.2017 р. о 18 год. 20 хв., в м. Києві по вул. Ернста, 3, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіля Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 , та автомобіля BMW 316, д.н.з. НОМЕР_4 .

Так, вбачається, що ОСОБА_3 , 28.09.2017 р. о 18 год. 20 хв., в м. Києві по вул. Ернста, 3, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїжджаючи з прилеглої території не надав перевагу в русі автомобілю, що рухається по ній, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_2 , який, в свою чергу, став некерований та скоїв зіткнення з припаркованим транспортним засобом Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 , та транспортним засобом BMW 316, д.н.з. НОМЕР_4 , чим порушив вимоги п.п. 2.3 б, 10.1, 10.2 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Транспортні засоби тримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 20.11.2017 р., вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , який вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Зазначеною постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.11.2017 р., ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постанова набрала законної сили.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_3 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Встановлено, що у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 станом на момент ДТП, була застрахована, згідно полісу № АК/3602158 в ПрАТ «Київський страховий дім». Ліміт відповідальності Страховика за полісом № АК/3602158 - 100000 грн. 00 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2017. ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 19.04.2018 р. № 4162/13-12 вбачається, що ПрАТ «Київський страховий дім» 02.10.2017 р. було отримано повідомлення про подію, яка мала місце 28.09.2017 р., а заяву про виплату страхового відшкодування отримано 14.12.2017 р.

Разом з тим, ПрАТ «Київський страховий дім» не виплатило позивачу страхового відшкодування та не прийняло вмотивованого рішення у здійсненні такого відшкодування.

Відповідно до Висновку №212 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 , складеного судовим експертом « Петрушанко Вадим Федорович» 10.10.2017 р. на замовлення позивача ОСОБА_2 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 , від пошкоджень, отриманих внаслідок ДТП, складає 48753,94 грн.

Крім того, позивачем було сплачено грошові кошти за оцінку матеріального збитку КТЗ Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 , у розмірі 1600,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №85 від 10.10.2017 р. та актом №212 виконаних робіт від 10.10.2017 р.

При цьому, позивачами розраховано 20% ПДВ від вартості деталей, що становить 2873 грн. 55 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до п.п. 33.1.1., 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15- ц; провадження № 14-176цс18 викладеної у п.п. 49 - 51, 53, 55 -57 визначено, що згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

При цьому, норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір відшкодування страховиком шкоди (збитків), завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); шкодою, заподіяною майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду (пункт 32.4 статті 32); шкодою, пов`язаною із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 статті 32); сумою франшизи, розрахованою за правилами пункту 12.1 статті 12.

За змістом ст. 29, п. 32.7 ст. 32 вказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Згідно з п. 3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він у визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водночас порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначено статтею 1194 ЦК України. Згідно з її положеннями особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач ПрАТ «Київський страховий дім» як страховик відповідальності особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і зазначеним відновлювальним ремонтом згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи те, що страховик - ПрАТ «Київський страховий дім» не припинив свою діяльність у встановленому законом порядку (ст. 104 ЦК України), обов`язок по відшкодуванню шкоди та виплаті страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3602158, підлягає виконанню страховиком.

Виходячи з аналізу вище вказаних правових норм, зокрема ст.ст. 22, 1194, ЦК України, ст.ст. 3, 22, 29, 33, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»вбачається, що страховик повинен виплатити страхове відшкодування в межах вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, оскільки таке обмеження встановлено законом. В свою чергу інші витрати, зокрема ті, які пов`язані із втратою товарної вартості тощо, підлягають відшкодуванню безпосередньо винною особою, оскільки відшкодування таких витрат страховиком законом не передбачено. Отже, для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, остання зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, пов`язаним з відновлювальним ремонтом і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), розрахованим з урахуванням зносу, яке підлягає виплаті або стягненню.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому. Крім того, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язок потерпілого надати акт виконаних робіт, тоді як розмір понесених збитків підтверджується висновком експертизи.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази щодо розміру завданої позивачу матеріальної шкоди не спростовані відповідачами.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, ст.ст. 22, 29, 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до Висновку №212 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 , складеного 10.10.2017 р. на замовлення позивача ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що з ПрАТ «Страхова компанія «Київський страховий дім» на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в межах заявлених позовних вимог у розмірі 45880,39 грн. та вартість проведення оцінки у розмірі 1600,00 грн.

Також враховуючи, що оскільки безпосереднім завдавачем шкоди є ОСОБА_3 , останній повинен відшкодувати позивачеві різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування.

Позивачі просять стягнути з ОСОБА_3 різницю між нанесеним матеріальним збитком та відшкодуванням страховика в сумі 2873 грн. 55 коп., тобто розраховану ними суму ПДВ в розмірі 20% від вартості деталей.

Щодо даних позовних вимог, суд зазначає наступне.

Так, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15днів здня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення продорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, позивачі вважають, що ОСОБА_3 зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_2 різницю між нанесеним матеріальним збитком та відшкодуванням страховика в сумі 2873 грн. 55 коп., тобто розраховану ними суму ПДВ в розмірі 20% від вартості деталей.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг, згідно з п. 187.1 ст. 187 Податкового Кодексу України: « вважається дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника ПДВ, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника ПДВ.»

Відповідно до п. 196.1.3 ст.196 Податкового кодексу України, : « ...операція з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності, відповідно до Закону, а також: пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових брокерів та страхових агентів не є об`єктом оподаткування ПДВ. »

Таким чином, автотоварознавче дослідження не є підставою для виникнення податкових зобов`язань з надання послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Потерпілим до реальних витрат може бути включений ПДВ лише за умови документального підтведження проведеного ремонту ТЗ платником ПДВ.

Позивачами до суду жодних підтверджень щодо проведення ними ремонту автомобіля Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 , на СТО, яка є платнииком ПДВ, не надано, а отже і відсутні законні підстави для проведення їм доплати ПДВ та інших виплат.

В даному випадку між страховиком (ПрАТ «Київський страховий дім») та потерпілою стороною (позивачем) ОСОБА_2 така згода досягнута не була і тому було проведено автотоварознавчу експертизу пошкодженого транспортного засобу позивача (Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 ), яку було проведено судовий експертом, за результатом огляду пошкодженого транспортного засобу було складено відповідний Висновок №212 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_3 , згідно з яким вартість матеріального збитку складає 48753,94 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 різниці між нанесеним матеріальним збитком та відшкодуванням страховика в сумі 2873 грн. 55 коп., тобто розраховану ними суму ПДВ в розмірі 20% від вартості деталей, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Позивачі просять суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 20000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в"пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Інших випадків відшкодування моральної шкоди Закон не передбачає.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Позивач вважає, що неправомірними діями відповідачів йому, як потерпілому, завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті.

Суму завданої моральної шкоди обґрунтовано пережитим хвилюванням за своє життя у разі перебування в автомобілі, за пошкоджений автомобіль та тривалим стресом, пов`язаним із завданням значних матеріальних збитків сім`ї. Заподіяна моральна шкода полягає також у суттєвих емоційних стражданнях, пов`язаних з протиправною поведінкою відповідачів, яка призвела порушенням ритму життя.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, підлягають задоволенню частково, суд визначає залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань, які виразились в порушенні звичайного способу життя, негативного впливу на психологічний стан, з урахуванням ступеня вини кожного з відповідачів та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, керуючись вимогою розумності та справедливості, суд визначає розмір моральної шкоди у сумі по 1500 грн. кожному позивачу, який необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_3

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з ПрАТ «СК «Київський страховий дім» на користь позивача ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 .

З приводу вимог щодо солідарного стягнення з ПрАТ «Страхова Компанія «Київський страховий дім» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати за правову допомогу в сумі 3000 грн. 00 коп., слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено: договір № 80/18 про надання правової допомоги, укладений 01.07.2018 р. між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Шимко А.О., та акт приймання-передачі послуг (або частини послуг) від 03.08.2018 р.

Разом з тим, позивачеами не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також не надано підтверджуючих документів про здійснення позивачем ОСОБА_2 оплати таких послуг на суму 3000,00 грн. (оригіналу квитанції, платіжного доручення, тощо), а тому вимога про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. є необґрунтованою, передчасною та задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 16, 22, 23, 979, 988, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 263-265, 273, 280, 284, 289, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Київський страховий дім» (, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37-41) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування в сумі 45880 грн. 39 коп., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1600 грн., судовий збір в сумі 704,80 грн., а всього стягнути 48185 (сорок вісім тисяч сто вісімдесят п`ять) гривень 19 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в сумі 1500 грн. та судовий збір в сумі 704,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду в сумі 1500 грн.

В решті позову відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І. Кушнір