справа № 489/7146/18 провадження №2/489/501/19
РІШЕННЯ
Іменем України

11 вересня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Коденко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на теперішній час Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі ПриватБанк) про захист прав споживачів
встановив:
У листопаді 2018 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мельник І.В. звернулась до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів.
Як на підставу позовних вимог у позові вказано, що 27.12.2010 ОСОБА_1 подав до ПриватБанку заяву на підставі якої йому було видано картку із встановленим мінімальним кредитним лімітом. Під час видачі кредитної картки будь-який договір, в якому зазначалися сума кредитного ліміту, процентна ставка, сукупна вартість кредиту, розмір пені та штрафів, між сторонами не укладався та позивачем не підписувався. Кредитною карткою позивач користувався, знімав кошти та поповнював її. Проте пізніше, без укладання будь-якого договору ПриватБанк підвищив кредитний ліміт по картці, а в грудні 2017 року звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості, яка складалась з тіла кредиту, відсотків, пені та штрафів.
Заочним рішення Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області від 12.12.2017 вимоги банку були задоволені, але ухвалою цього суду від 11.01.2018 скасоване та рішенням від 05.02.2018 вимоги банку задоволено частково. Між тим, ні рішенні суду, ні в позовній заяві ПриватБанку не має жодного посилання на умови та пункти договору, що порушенні ОСОБА_2 . Таким чином, ПриватБанк не уклавши з ОСОБА_1 письмового договору по картці, не домовився з ним щодо істотних умов та правил користування карткою. В односторонньому порядку відповідач установив позивачу обов`язки щодо виконання умов, з яким він навіть не був ознайомлений, чим порушив вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просила визнати недійсним договір, укладений між ПриватБанком та ОСОБА_1 на підставі підписаної ним заяви № б/н від 27.12.2010; застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені частиною 1 статті 216 ЦК України; визначити грошову суму, яка має бути повернута ПриватБанком на користь позивача, внаслідок недійсності договору.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.11.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням учасників справи.
У судове засідання, призначене на 28.08.2019 16:00 годин, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Представник позивач просила розгляд справи здійснити в порядку загального позовного провадження, однак з огляду на предмет позову та складність справи, суд не вбачає підстав для переходу в загальне позовне провадження.
Представник ПриватБанку у наданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог через їх безпідставність. Вказав, що дія договору підтверджується фактом надання позивачу кредитної картки «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом в сумі 2000,00 грн., який в подальшому збільшено до 14400,00 грн. Отримання позивачем коштів в рахунок кредитного ліміту, що підтверджується у позовній заяві, так і рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.02.2018, згідно якого ОСОБА_1 частково визнав позовні вимоги банку, в частині стягнення з нього суми кредиту, відсотків та штрафних санкцій, окрім пені. Вказане свідчить про визнання позивачем факту укладання спірного договору та виконання його умов сторонами і в силу частин 1, 4 статті 82 ЦПК України ці обставини звільненні від доказування. А тому, подаючи позов, позивач мав на меті ухилитися від виконання зобов`язань з повернення кредитних коштів та плати за їх користування. До заяви долучено заяву від 27.12.2010, довідку про умови кредитування від 27.12.2010, умови і правила надання банківських послуг, що діють з 06.03.2010, з наказом про їх затвердження.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина 2 статті 15 ЦК України).
За положеннями статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Із матеріалів справи убачається, що у листопаді 2018 року представник позивача пред`явила позов до ПриватБанку про визнання оскаржуваного договору, що був укладений між сторонами шляхом підписання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, недійсним та застосування наслідків недійсності такого договору, посилаючись на положення пунктів 10,12, 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», частини 1 статті 215 ЦК України та статті 61 Конституції України.
Разом з тим, рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.02.2018 по справі № 346/5088/17, за результатами повторного розгляду справи, позовні вимоги ПриватБанку задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 28840,80 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 27.12.2010.
Із зазначеного судового рішення видно, що присуджена ним з ОСОБА_1 сума стягнення складається із 7594,52 грн. заборгованості по кредиту, 11343,53 грн. відсотків, 7594,52 грн. пені, 500,00 грн. штрафу фіксована складова та 1807,51 грн. штрафу процентна складова. Із змісту цього рішення також вбачається, що його ухвалено за відсутності відповідача, який надав до суду заяву про часткове визнання позову ПриватБанку в частині стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), не визнавши лише вимоги в частині стягнення 17212,11 грн. пені.
Наведене рішення в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили.
Отже, обставини, встановлені у даній справі щодо укладення кредитного договору та його умов, в силу положень частини 4 статті 82 ЦПК України мають преюдиційне значення для даної справи.
Із позовної заяви також вбачається, що представник позивача не оспорює факт отримання та користування кредитними коштами, а також часткове виконання позивачем зобов`язань щодо погашення кредиту, що вказує на те, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на виникнення кредитних правовідносин та реальне отримання грошових коштів.
За такого, доводи представника позивача щодо відсутності укладеного між сторонами кредитного договору є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Із доданих до відзиву на позовну заяву письмових доказів встановлено, що з підписанням 27.12.2010 анкети-заяви, позичальник ОСОБА_1 погоджувався з Умовами та Правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг.
Крім того, одночасно 27.12.2010 ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить зокрема умови нарахування процентів, строку внесення щомісячних платежів, а також нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафів за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, розмір яких становить 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії.
Засвідчивши своїм підписом вказану довідку ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений з фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.
За таких обставин, суд вважає, що саме по собі посилання представника позивача на неознайомлення позивача з Умовами та Правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання недійсними кредитних правовідносин.
За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на момент укладення оскаржуваного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, згідно з якими:
1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;
2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;
3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;
4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.
Таким чином, у випадку доведення порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, споживач може визнати несправедливими умови договору, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.
Разом з цим, як встановлено судом з наявних у справі письмових доказів, умови укладеного між сторонами кредитного договору містять інформацію щодо розміру процентної ставки, сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, та періодичність платежів, що було доведено позивачу в належний спосіб, а тому виключає порушення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції на момент укладення оскаржуваного договору.
Отже, наведені у позові доводи представника позивача про несправедливість умов кредитного договору та їх невідповідність принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, спростовуються змістом кредитного договору та не узгоджуються з матеріалами справи, через що відсутні підстави для застосування положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якими мотивовано позов.
Наведе відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.03.2019 по справі № 487/2723/17.
Тому, за встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним, оскільки кредитний договір, який був укладений між сторонами, відповідав всім вимогам законодавства України, яке діяло на час його укладення та позивач не довів ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку із цим, не підлягають задоволенню інші позовні вимоги, які є похідними.
Щодо доводів представника позивача про покладення на позивача подвійної відповідальності, це не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки про таку відповідальність позивач був обізнаний при підписанні анкети-заяви і довідки про умови кредитування та не заперечував проти цих умов, при укладенні кредитного договру. Крім того, мав можливість оскаржити рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.02.2018, але таким своїм процесуальним правом не скористався.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів відмовити.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з пунктом 15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце перебування: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д;

Повний текст судового рішення складно 11 вересня 2019 року.

Суддя І.В.Коваленко