Єдиний унікальний номер 235/445/18 Номер провадження 22-ц/804/233/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Космачевської Т.В., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 235/445/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліта" про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування матеріальної та моральної шкоди (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Покровська міська рада Донецької області) з апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліта" на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року у складі судді Назаренко Г.В., -

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліта" (далі - ТОВ "Еліта") про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначала, що з 20 травня 2003 року вона зареєстрована як фізична особа - підприємець, вид господарської діяльності згідно КВЕД 47:82 - роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям. Торгівельну діяльність вона здійснювала на території Центрального ринку м. Покровська Донецької області, що розташований по АДРЕСА_2.

21 грудня 2016 року для здійснення господарської діяльності вона придбала в особисту приватну власність за договорами купівлі-продажу земельну ділянку площею 0,0112 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для комерційного призначення, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 а також торгівельний ларьок, розташований на цій земельній ділянці, площею 30 кв.м. з присвоєною адресою: АДРЕСА_1.

З метою вдосконалення торгівельного ларька вона оформила проектну документацію з паспортом прив'язки на торгівельний павільйон, який видано відділом містобудування, архітектури та земельних відносин Покровської міської ради Донецької області.

Проте, починаючи з 08 листопада 2017 року посадові особи ТОВ "Еліта" перешкоджають їй користуватися належною їй земельною ділянкою, перешкоджають забудові цієї земельної ділянки.

08 листопада 2017 року вона приступила до будівництва на своїй земельній ділянці тимчасової стаціонарної будівлі для ведення підприємницької діяльності відповідно до проектної документації, зруйнувавши стару будівлю торгівельного ларька.

Проте працівниками ТОВ "Еліта" під безпосереднім керівництвом керівника та засновника ТОВ "Еліта" ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не було допущено до виконання робіт зварювальників. ТОВ "Еліта" вручило їй письмову вимогу за підписом директора ОСОБА_4 від 08.11.2017 року за вих. № 10/11-17 про зупинення будівельних робіт на її земельній ділянці, посилаючись на незаконність отримання нею правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що придбана нею земельна ділянка розташована на території земель центрального ринку загальною площею 5,11428 га, які надані ТОВ на праві постійного користування згідно Державного акту № 53 від 09.12.1997 року для розміщення ринку "Центральний".

Вподальшому працівники ТОВ "Еліта" продовжували перешкоджати здійсненню нею торгівельної діяльності, посягаючи на об'єкти її права власності, а саме: в ніч на 10 листопада 2017 року на території ринку, яка обнесена металевою огорожею та після 16 години зачиняється і охороняється співробітниками ТОВ "Еліта", було зруйновано за допомогою ріжучих електроінструментів металеву конструкцію частково зведеної нею нової торгівельної споруди.

В період з 30 листопада по 05 грудня 2017 року за ініціативою відповідача та з її дозволу сектором держархбудконтролю відділу містобудування, архітектури та земельних відносин Покровської міської ради проведено перевірку дотримання нею норм законодавства під час виконання будівельних робіт, за результатами якої встановлено, що будівельні роботи поводяться відповідно до законодавства та технічної документації.

Після вказаних подій вона встановила на своїй земельній ділянці камери спостереження, але 18 грудня 2017 року відповідачем було відключено мережу електричного живлення, від якої працювали камери спостереження і спеціальне будівельне обладнання. 18 грудня 2017 року для відновлення електропостачання нею була викликана ремонтна бригада Покровського РЕМ, яка охороною відповідача на територію ринку допущена не була.

В ніч на 19 грудня 2017 року співробітниками ТОВ "Еліта" повторно було зруйновано за допомогою спеціального обладнання зведену нею споруду. Матеріальна шкода, заподіяна їй внаслідок пошкодження тимчасової споруди, згідно висновку про оцінку від 27.12.2017 року становить 42 875,54 грн.

За рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області СВ Покровського ВП внесено запис до ЄРДР про вчинення щодо неї злочину - протидія законній господарській діяльності, відповідальність за який передбачена ст. 206 КК України.

Крім того, вона не має вільного доступу до своєї земельної ділянки у будь-який час для ведення господарської діяльності, її забудови. Щоб дістатися своєї земельної ділянки вона вимушена користуватись дорогою, яка розташована на землях Покровської територіальної громади, яка незаконно знаходиться у користуванні ТОВ "Еліта", яке перешкоджає їй вільно користуватись її земельною ділянкою та її забудові.

Просила:

- зобов'язати відповідача усунути і не чинити в майбутньому будь-яких перешкод у будь-який час в користуванні нею належною їй на праві власності земельною ділянкою шляхом постановлення рішення про заборону вчинення відповідачем чи його уповноваженими особами дій чи бездіяльності, які перешкоджають вільному доступу у будь - який час до належної їй земельної діялянки будь-якої особи без обмеження за статусом такої особи чи часом доступу чи під'їзду автомобільного транспорту;

- стягнути з відповідача на її користь на відшкодування матеріальної шкоди 42 875,54 грн.;

- стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., яка заподіяна їй неправомірними діями відповідача щодо перешкоджання здійсненню нею господарської діяльності, щодо перешкоджання у користуванні та забудові земельної ділянки, що знаходиться в її власності, пошкодженні та знищенні її майна, внаслідок чого вона тривалий час отримує психологічний тиск, у зв'язку з чим змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя (а.с. 5 - 9, а.с. 91 - 95 т. 1).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов'язано ТОВ "Еліта" не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,0112 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення - для комерційного призначення, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, що належить їй на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О. 21 грудня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2531, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 21 грудня 2016 року за № 18187521.

Стягнуто з ТОВ "Еліта" на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ "Еліта" на користь ОСОБА_1 на відшкодування сплаченого судового збору 1 409,60 грн. (а.с. 3 - 15 т. 2).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ТОВ "Еліта" в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року в частині зобов'язання ТОВ "Еліта" не чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зазначений спір розгляду в порядку цивільного судочинства не підлягає, оскільки спір виник з приводу господарської діяльності позивача як фізичної особи - підприємця. Цільове призначення земельної ділянки, яка знаходиться у власності позивача, - комерційне. Позивач в позові посилається на перешкоджання здійсненню нею господарської діяльності. Вважає, що ця справа є спором між суб'єктами господарювання (ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Еліта"), а тому має розглядатись у порядку господарського судочинства відповідно до пункту 15 частини 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Зазначає, що ТОВ "Еліта" використовує земельну ділянку площею 5,1428 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 09.12.1997 року, який зареєстровано у Книзі записів Державних актів на право постійного користування землею за № 53, для розміщення центрального ринку.

Чинність державних актів, які видані до набрання законної сили Земельним кодексом України 2001 року, підтверджена рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005.

Правомірність використання ТОВ "Еліта" земельної ділянки також підтверджена судовими рішеннями, зокрема, постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.08.2009 року, ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03.11.2009 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.04.2011 року. Земельна ділянка ОСОБА_1 на законність такого використання впливати не може.

ОСОБА_1 намагається потрапити до своєї земельної ділянки через земельну ділянку, яка знаходиться у користуванні ТОВ "Еліта", за відсутності договору сервітуту.

Вважає, якщо позивач бажає мати вільний доступ до свої земельної ділянки через земельну ділянку, яка знаходиться у постійному користуванні відповідача, вона має звернутись до ТОВ "Еліта" за встановленням земельного сервітуту.

За таких обставин вважає, що його незаконно зобов'язано не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, відповідно є незаконним і стягнення з ТОВ "Еліта" моральної шкоди.

Вважає, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях. В матеріалах справи відсутній договір на користування електричною енергією між ОСОБА_1 та Красноармійським РЕМ ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго". На відеозаписах від 19 березня, 30 березня, 31 березня, 10 квітня 2018 року не вбачається, що саме позивач намагається потрапити на територію ринку, отже ці докази не можуть бути використанні судом (а.с. 27 - 31 т. 2).

20грудня 2018 року до апеляційного суду надійшов письмовий відзив позивача ОСОБА_1 на апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Еліта", в якому позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року - без змін.

Зазначає, що спір, який виник між сторонами, не підсудний господарському суду і обґрунтовано розглянуто у порядку цивільного судочинства.

Законність володіння земельною ділянкою, яка була надана у 1997 році ще МПП "Еліта", не є предметом доказування у цій справі.

Проте суд першої інстанції правильно встановив, що позивач на законних підставах є власником земельної ділянки площею 0,0112 га, що відповідач здійснює перешкоди у користуванні нею земельною ділянкою, яка є її приватною власністю, у зв'язку з чим обґрунтовано зобов'язав відповідача не чинити їй перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Що стосується доводів відповідача щодо встановлення земельного сервітуту, то відповідно до ст. 92 ЗК України організаційно-правова форма ТОВ "Еліта" не дозволяє цьому Товариству на законних підставах здійснювати постійне користування земельною ділянкою, яка була надана для розміщення центрального ринку. До того ж зазначене Товариство в порушення пункту 6 розділу X "Перехідні положення" ЗК України не переоформило до 01 січня 2008 року у встановленому законом порядку право власності або ж право оренди на спірну земельну ділянку. Відповідно ТОВ "ЕЛІТА", яке не є законним власником або користувачем земельної ділянки під розміщення центрального ринку, не може бути суб'єктом договірних відносин щодо встановлення земельного сервітуту. Судом встановлено, що ТОВ "Еліта" ні з ким з юридичних або фізичних осіб, які є власниками земельних ділянок, які також розміщені на території центрального ринку м. Покровська, договори земельного сервітуту не укладало (а.с. 60 - 62 т. 2).

Третя особа - Покровська міська рада Донецької області копію апеляційної скарги відповідача - ТОВ "Еліта" отримала 07 грудня 2018 року. Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду 23 січня 2019 року з'явилися позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2, який діє на підставі ордера серії АА № 117427 від 14.12.2018 року (а.с. 66 т. 2).

Представники відповідача - ТОВ "Еліта" та третьої особи - Покровської міської ради Донецької області у судове засідання апеляційного суду 23 січня 2019 року не з'явилися. Судові повістки - повідомлення про розгляд справи 23 січня 2019 року відповідачем та третьою особою отримані 15 січня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 80, а.с. 81 т. 2).

ТОВ "Еліта" надіслала до апеляційного суду заяву від 10.01.2019 року про розгляд справи 23 січня 2019 року без участі представника відповідача (а.с. 78 т. 2).

Представник Покровської міської ради Донецької області апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 23 січня 2019 року не повідомив і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Раніше, 28 грудня 2018 року до апеляційного суду надійшла заява Покровської міської ради від 13.12.2018 року про розгляд справи без участі представника міської ради (а.с. 72 т. 2).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників відповідача та третьої особи, явка яких у судове засідання обов'язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги ТОВ "Еліта" заперечували, просили її залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін.

ОСОБА_1 також пояснила, що 08 листопада 2017 року, коли вона приступила до виконання на своїй земельній ділянці робіт з монтажу металоконструкцій, ОСОБА_5, який є заступником директора ТОВ "Еліта", фізично перешкоджав виконанню зварювальних робіт та відключав зварювальний апарат. Пізніше адміністрація ринку взагалі відключила їй електричну енергію, а коли вона викликала працівників РЕМ для підключення її точки до електромережі, охорона ринку не пустила бригаду РЕМ на територію ринка. До теперішнього часу електрична енергія на її торговій точці відсутня. Вона продовжила зварювальні роботи з використанням генератора, але ОСОБА_5 намагався відключити і генератор. Коли вона завозила через територію ринка будівельні матеріали на свою земельну ділянку, її на територію ринка не пускали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ТОВ "Еліта" задоволенню не підлягає. Такого висновку апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного:

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" уразі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Позивачем апеляційна скарга на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року не подавалася.

Згідно апеляційної скарги відповідача ТОВ "Еліта" рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року ним оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог про зобов'язання не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди. В частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди рішення суду відповідачем не оскаржується і в цій частині відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0112 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для комерційного використання, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеного 21 грудня 2016 року між нею та ОСОБА_8 та посвідченого 21 грудня 2016 року приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2531.

Вказана земельна ділянка належала продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Москаленко О.В. 07 серпня 2003 року за реєстровим № 4271, та на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого 11 серпня 2003 року Красноармійською міською радою на підставі зазначеного договору купівлі - продажу, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 05154 (а.с. 100 - 101 т. 1).

21 грудня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію права власності за № 32 на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,0012 га, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для обслуговування магазину, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, серія та номер 2531, виданого 21.12.2016, видавник: приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О. (а.с. 107 т. 1).

Зазначена земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі з 11 серпня 2003 року, з 21 грудня 2016 року право власності зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 104 - 105 т. 1).

Також позивач є власником торгівельного кіоску, що розташований по АДРЕСА_1, загальною площею 30,0 кв.м, на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна, укладеного 21 грудня 2016 року між нею та ОСОБА_8, посвідченого 21 грудня 2016 року приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2530. Зазначена нерухомість розташована на земельній ділянці площею 0,0112 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення якої - для комерційного використання, для обслуговування магазину, що знаходиться у приватній власності продавця (а.с. 102 - 103 т. 1).

Позивач ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, платником єдиного податку, має право здійснювати такі види господарської діяльності першої та другої груп згідно з КВЕД ДК 009:2010 - роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям, інші види роздрібної торгівлі поза магазином, роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах, роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах; державна реєстрація ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця здійснена 20 травня 2013 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, витягом з Реєстру платників єдиного податку (а.с. 98, а.с. 99 т. 1).

09 грудня 1997 року малому приватному підприємству "Еліта" Красноармійською міською Радою народних депутатів Донецької області був виданий Державний акт на право постійного користування землею, згідно якого передано у постійне користування 5,1428 га землі в межах згідно з планом землекористування для розміщення центрального колгоспного ринку у м. Красноармійську відповідно до рішення Красноармійської міської Ради народних депутатів від 26 листопада 1997 року № 594; державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 53 (а.с. 179 - 181 т. 1).

Зазначені встановлені судом обставини сторонами не оспорюються.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, що виникли між сторонами, виникли з цивільних та земельних відносин, оскільки позивач просить захистити її право власності на землю шляхом зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій, відшкодування шкоди, завданої їй кримінальним правопорушенням. Доводи відповідача про те, що справа має вирішуватися в порядку господарського судочинства, є безпідставними.

Позивач у встановленому законом порядку набула право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,0112 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для обслуговування магазину. Її право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Договір купівлі - продажу цієї земельної ділянки ніким не оспорений.

Факт перешкоджання ТОВ "Еліта" позивачу в користуванні зазначеною належною їй на праві власності земельною ділянкою є доведеним, права позивача як власника земельної ділянки відповідачем порушені і підлягають судовому захисту шляхом зобов'язання відповідача не чинити такі перешкоди власнику. Позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою будь-якій особи без обмеження за статусом та часом доступу чи під'їзду автомобільного транспорту задоволенню не підлягають, так як право на захист свого права власності у спосіб, передбачений законом, має саме власник речі, в даному випадку земельної ділянки. Посилання відповідача на необхідність укладення з ним договору земельного сервітуту є безпідставними.

Внаслідок перешкоджання у користуванні належною на праві приватної власності земельною ділянкою позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, викликаних неможливістю вільно через дії відповідача користуватись землею, облагороджувати її та необхідності у зв'язку з цим докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Підстави для відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу ушкодженням її майна, відсутні, оскільки на теперішній час досудове слідство триває, особа винна у пошкодженні майна позивача не встановлена, що виключає настання цивільної відповідальності за шкоду фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, також відсутні (а.с. 3 - 16 т. 2).

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про зобов'язання не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою та відшкодування їй моральної шкоди, завданої порушенням права власності на земельну ділянку, є законними та обгрунтованими.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ця справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки стосується захисту права власності ОСОБА_1, як фізичної особи.

ЦПК України встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних і земельних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

Відповідно до частини першої ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Отже, визначальним при розмежуванні юрисдикції за ст. 20 ГПК України є участь у земельних відносинах, з приводу яких виник спір, суб'єкта господарської діяльності.

Згідно правових висновків, які викладені у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі № 306/2004/15-ц (провадження 14-39цс18), від 23.05.2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження 14-77цс18), згідно з частиною першою статті 318 ЦК України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. А відповідно до останньої учасниками цивільних відносин визнаються: фізичні та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави й інші суб'єкти публічного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 325 цього ж Кодексу суб'єктами права приватної власності є фізичні і юридичні особи. Вони можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Частиною другою статті 2 ЗК України визначено, що суб'єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. А відповідно до статті 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частина друга статті 93 ЗК України).

Отож, надання у власність або оренду земельної ділянки не залежить від наявності у фізичної особи статусу підприємця.

Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу (далі - ГК) України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Тобто, фізична особа, яка є власником, зокрема, земельної ділянки, має право використовувати її для здійснення підприємницької діяльності.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (частина друга статті 50 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

У відповідності з частиною першою статті 58 ГК України суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом.

Набуття статусу підприємця не позбавляє людину як учасника суспільних відносин статусу фізичної особи. Натомість, згідно з частиною восьмою статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Таким чином, цивільні права й обов'язки фізичної особи, зокрема, право власності та право оренди на земельну ділянку, набуваються та здійснюються у порядку реалізації цивільної дієздатності цієї особи.

Наявність у фізичної особи статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту її державної реєстрації як фізичної особи - підприємця вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо набуття в оренду чи у власність земельної ділянки.

У разі позбавлення фізичної особи статусу підприємця вона не позбавляється набутих раніше цивільних прав і обов'язків фізичної особи, зокрема і права власності на земельну ділянку, придбану для здійснення підприємницької діяльності.

Законодавство України не передбачає обмежень для фізичних осіб щодо нової державної реєстрації статусу фізичної особи - підприємця у будь-який час після того, як до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань був внесений запис про припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Суд першої інстанцій правильно встановив, що позивач 21 грудня 2016 року набула право власності на земельну ділянку за договором купівлі-продажу як громадянин, фізична особа. Тобто, спірні земельні правовідносини щодо захисту права власності на належну позивачу на праві власності земельну ділянку виникли між відповідачем, який є юридичною особою, суб'єктом господарювання, та позивачем, як фізичною особою.

Наявність у позивача статусу підприємця не свідчить про те, що вона виступає у такій якості, зокрема, у правовідносинах щодо захисту свого права власності на цю земельну ділянку.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що зазначена справа відноситься доюрисдикції господарського суду є такими, що не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

На теперішній час право власності позивача ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0112 га, кадастровий номер НОМЕР_3, цільове призначення - для комерційного використання, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, яке нею набуто за договором купівлі - продажу земельної ділянки, укладеним 21.12.2016 року між нею та ОСОБА_8 та посвідченим 21.12.2016 року приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області Дух І.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2531, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідачем в установленому законом порядку не оспорено, а тому відповідно до ст. 328 ЦК України воно вважається набутим правомірно.

Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно із ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Права власників земельних ділянок встановлені ст. 90 ЗК України, згідно якої власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 33 постанови від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Тобто, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначені норми гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Підставою для задоволення негаторного позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Враховуючи зазначені норми права, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив факт порушення прав власника земельної ділянки ОСОБА_1 і об'єктивно існуючих з боку відповідача перешкод у здійсненні нею користування земельною ділянкою, яка належить їй на праві власності, та у забудові цієї земельної ділянки.

Пояснення позивача щодо перешкод у користуванні земельною ділянкою підтверджуються:

- листом ТОВ "Еліта" від 08.11.2017 року вих. № 10/11-17 на адресу позивача ОСОБА_1, в якому ТОВ "Еліта" просило позивача утриматися від проведення будівельних робіт до закінчення перевірки законності придбання нею земельної ділянки, посилаючись на те, що земельна ділянка площею 5,11428 га належить ТОВ "Еліта" на праві постійного користування та надана для розміщення ринку "Центральний", ТОВ "Еліта" не було погоджено суміжних границь придбаної нею земельної ділянки (а.с. 44);

- претензією ОСОБА_1 від 09.11.2017 року на адресу ТОВ "Еліта, в якій вона посилалася на те, що працівниками ТОВ "Еліта" 08 листопада 2017 року протиправно не допущено до виконання робіт на її земельній ділянці зварювальників, та вимагала усунути перешкоди у користуванні нею земельною ділянкою, а саме, у здійсненні будівництва на належній їй земельній ділянці тимчасових стаціонарних споруд для ведення підприємницької діяльності, які нею здійснюються згідно проектної документації (а.с. 119, а.с. 38 - 40).

Факт перешкоджання відповідачем забудові позивачем належної їй земельної ділянки підтверджується і показаннями свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_12 підтвердив, що проводив зборку металоконструкцій на території ринку, замовником якої була ОСОБА_1, здійснював зварювальні роботи, до нього підходили представники адміністрації ринку та вимагали припинити роботи, стверджували, що роботи ведуться незаконно.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що після того як ОСОБА_1 возвела на своїй земельній ділянці металеву конструкцію ОСОБА_5 та начальник охорони ринку пред'явили їй претензії щодо неможливості ведення будівельних робіт, посилаючись на відсутність у неї прав на цю земельну ділянку, а наступного дня ця металева конструкція була демонтована.

Свідок ОСОБА_14 підтвердив, що з квітня по жовтень 2017 року працював у ОСОБА_1 підсобним робочим, допомагав ОСОБА_1 прибирати на робочому місці каміння, сміття, що директор ринку звертався до нього з вимогою покинути територію ринку, казав, що не дозволить ОСОБА_1 будувати торгівельний кіоск, викликав на місце поліцію. Восени 2017 року він із ОСОБА_1 завозили зі складу на територію ринку на тачці металоконструкції для будівельних робіт, однак директор ринку разом із ОСОБА_5 заборонив їм це робити, вибивав їх з рук, посилався, начебто, вони не мають на це права. Їх не пускала охорона ринку, посилаючись на заборону директора. Також він чув розмову між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 при в'їзді на територію ринку автомобіля ОСОБА_1, перед яким працівники охорони ринку закрили шлагбаум, внаслідок чого автомобіль на територію ринку не потрапив.

Свідок ОСОБА_15, яка працювала у ОСОБА_1 реалізатором, підтвердила, що весною 2018 року вона знаходилась на своєму робочому місці, чекала завозу товару, але знайома повідомила їй, що ОСОБА_1 та її чоловіка не пропускає на територію ринку охорона та представники адміністрації ринку.

Актом Красноармійського РЕМ ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" від 18.12.2017 року підтверджується факт недопуску охороною ринку ТОВ "Еліта" (зі слів співробітників охорони - за наказом директора ринка) бригади Красноармійського РЕМ за завданням диспетчера ОСОБА_16 для підключення дротів домового відгалуження приміщення ФОП ОСОБА_1 згідно наряду - допуску № 2396 (а.с. 151 т. 1).

Згідно акту, складеного за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт № 7, проведеного відділом містобудування, архітектури та земельних відносин Покровської міської ради Донецької області відносно ОСОБА_1 в період з 30.11.2017 року по 05.12.2017 року, встановлено, що тимчасові споруди відповідають розмірам, вказаним у паспорті прив'язки, на момент перевірки будівельні роботи за вищевказаною адресою не проводились (а.с. 129 - 145 т. 1).

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту перешкод з боку відповідача у користуванні позивачем земельною ділянкою, що висновок суду ґрунтується на припущеннях, є необгрунтованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача про те, що він правомірно користується земельною ділянкою площею 5,1428 га, що його право постійного користування цієї земельною ділянкою підтверджується Державним актом на право постійного користування землею від 09.12.1997 року, вони не є предметом доказування у цій справі, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Як вбачається з Державного акту на право постійного користування землею від 09.12.1997 року, земельна ділянка площею 5,1428 га була надана у постійне користування малому приватному підприємству "Еліта" для розміщення центрального колгоспного ринку у м. Красноармійську (а.с. 179 - 181).

Згідно відповіді Покровської міської ради Донецької області від 20.12.2017 року вх. № 01-25-5253 на підставі рішення Покровської міської ради від 17.7.2003 року № 4/9-16 "Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення ОСОБА_8 для здійснення підприємницької діяльності (для обслуговування магазина по АДРЕСА_2)" земельна ділянка площею 0,112 га перейшла у власність ОСОБА_8 із земель комунальної власності; зазначене рішення не було оскаржено та скасовано у судовому порядку.

За інформацією міськрайонного управління у Покровському районі та м. Мирнограді Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (лист № 970/115-17 від 04.12.2017) у Державному земельному кадастрі відсутні відомості про земельну ділянку для обслуговування ринку "Центральний" по АДРЕСА_2 та відсутній державний акт на право постійного користування земельною ділянкою для обслуговування ринку.

Договори про встановлення земельного сервітуту на право проїзду, проходу через земельну ділянку центрального ринку міською радою не укладалися, будь-які інші сервітути в межах вказаної території по АДРЕСА_2 не встановлювались (а.с.121 т. 1).

Згідно відповіді Департаменту економіки Донецької обласної державної адміністрації від 23.02.2018 року на звернення ОСОБА_11, за повідомленням Покровської міської ради на виконання рішення арбітражного суду Донецької області від 18.11.1996 року "Про спонукання видати державний акт на право землекористування МПП "Еліта" м. Димитров" рішенням виконавчого комітету міської ради № 594 від 26.11.1997 року земельна ділянка площею 5,1428 га була передана в постійне користування МПП "Еліта" під розміщення центрального колгоспного ринку та видано державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_5, зареєстрований в Книзі записів державний актів на право постійного користування землею за №53 від 09.12.1997 року. При цьому, до вказаної площі увійшли ділянки під будівлями, які перебували у власності інших громадян та юридичних осіб. Тому рішенням міської ради від 04.03.1998 року було скасовано рішення виконкому, що стало підставою для видачі державного акту.

У 2003 році зазначене підприємство змінило організаційно-правову форму на товариство з обмеженою відповідальністю, після чого документи на землю не переоформлювало. Приймаючи до уваги, що в подальшому деякі з власників нерухомого майна на території ринку за рішенням міської ради оформили право користування земельними ділянками, необхідними для обслуговування їх будівель та споруд, протягом тривалого часу з ТОВ "Еліта" розглядалися земельні спори у судовому порядку.

За даними міського районного управління у Покровському районі та у м. Мирноград Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області за ТОВ "Еліта" не ураховується земельна ділянка по АДРЕСА_2. За запитом міської ради до Покровської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області про відомості про площу землі, за яку ТОВ "Еліта" сплачується земельний податок відповідно до податкового зобов'язання, надано відповідь, що вказане підприємство не подавало звітність зі сплати земельного податку потягом двох попередніх років.

На теперішній час ТОВ "Еліта" здійснює охорону території ринку та прибирання торгівельних площ.

Договори про встановлення земельного сервітуту на право проїзду, проходу через земельну ділянку центрального ринку міською радою не укладалися, будь-які інші сервітути в межах вказаної території по АДРЕСА_2 не встановлювалися. Відомості про збір коштів на території центрального ринку в міській раді відсутні (а.с. 146 - 147 т. 1).

Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Статтею 99 ЗК України встановлено види права земельного сервітуту, зокрема, власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Відповідно до пункту 44 частини 1 статті 26 Закону України від 21.05.97 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень органів місцевого самоврядування відноситься вирішення питань щодо встановлення відповідно до законодавства правил торгівлі на ринках.

Проте такі правила учасниками справи, в тому числі Покровською міською радою, суду не надано.

Враховуючи, що такі правила мають відповідати Правилам торгівлі на ринках, які затверджені спільним наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26.02.2002 №57/188/84/105, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.03.2002 за № 288/6576, апеляційний суд виходить саме з цих Правил.

Ці Правила визначають вимоги щодо функціонування створених в установленому порядку ринків усіх форм власності, організації оптового та роздрібного продажу на них сільгосппродуктів, продовольчих і непродовольчих товарів, худоби, тварин, кормів тощо, надання послуг, додержання ветеринарних, санітарних, протипожежних вимог і правил безпеки праці на ринках, прав споживачів і вимог податкового законодавства.

Ці Правила носять рекомендаційний характер для затвердження правил торгівлі на ринках органами місцевого самоврядування.

Згідно пункту 2 зазначених Правил ринок - це суб'єкт господарювання, створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов'язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій (далі - ринок).

Ринок незалежно від форми власності та організаційно-правової форми керується у своїй діяльності законодавством України (пункт 3).

Торгівлю на ринках можуть здійснювати фізичні особи - громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства, суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від форм власності (далі - продавці) (пункт 4).

Територія ринку повинна мати відокремлену та відгороджену від проїжджої частини, житлового та комунального секторів ділянку землі, зручне сполучення громадського транспорту загального користування, підземні чи наземні переходи для пішоходів, стоянки для транспортних засобів відвідувачів, безпечні для руху пішоходів входи і виходи, штучне освітлення території ринку, автостоянок та під'їздів, телефонний зв'язок, радіовузол або гучномовець на ринках з кількістю торговельних місць більше 250, електро- та водопостачання, водовідведення, туалет, облаштовані контейнерами майданчики для збирання відходів і сміття тощо.

Вхід на ринки безплатний (пункт 6).

Адміністрація ринку узгоджує з місцевим органом самоврядування режим роботи ринку; з територіальними установами державної санітарно-епідеміологічної служби, ветеринарної медицини, пожежного нагляду, архітектурно-будівельної комісії, державтоінспекції - проектну документацію щодо функціонального планування території ринку, розміщення приміщень, торговельних місць і об'єктів, їх кількості і розміру, забезпечення їх торговельно-технологічним обладнанням та забезпечує утримання території ринку й організацію продажу товарів відповідно до затвердженого плану.

Улаштування та утримання території ринків повинно відповідати вимогам Санітарних правил утримання територій населених місць (СанПіН № 4690-88) та Ветеринарно-санітарних правил для ринків, затверджених наказом Головного державного інспектора ветеринарної медицини України від 04.06.96 № 23 та зареєстрованих у Мін'юсті України 19.06.96 за № 314/1339 (пункт 7).

На вході до ринку розміщується вивіска із зазначенням повної назви ринку і його власника, спеціалізації ринку, режиму роботи, а також графічно виконаний план території з позначенням усіх стаціонарних об'єктів ринку (обов'язково лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи), пішохідних і транспортних маршрутів, аварійних виходів.

На видному, доступному для огляду місці встановлюється оформлений стенд з розміщенням на ньому копії свідоцтва про реєстрацію ринку як суб'єкта підприємницької діяльності, цих Правил, витягів із Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил користування засобами вимірювальної техніки у сфері торгівлі, громадського харчування та надання послуг", нормативно-правових актів щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій та відповідальності за несплату ринкового збору, а також ставок ринкового збору, тарифів плати за послуги та правил їх надання, Ветеринарно-санітарних правил для ринків, перелік продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні відповідно до спеціалізації ринку, інформації про адресу і номери телефонів органів, що забезпечують державний захист прав споживачів, здійснюють державний контроль та нагляд за якістю та безпекою товарів, засобів вимірювальної техніки, до яких можна звернутися з питань сертифікації продукції та повірки засобів вимірювальної техніки, місцезнаходження і телефон суб'єкта господарювання, інформації про місцезнаходження Книги відгуків і пропозицій тощо(пункт 8).

Для потреб і зручностей продавців і покупців на території ринку або поруч можуть відкриватися магазини, підприємства громадського харчування, побутового обслуговування, телефонного зв'язку, каси продажу квитків на транспорт, готелі (пункт 10).

На торговельному місці продавця (юридичної особи) установлюється табличка із зазначенням назви, місцезнаходження і номера телефону суб'єкта підприємницької діяльності, що організував торгівлю, прізвища, імені та по батькові продавця та розміщується копія ліцензії у разі здійснення господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

На торговельному місці продавця (фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності) установлюється табличка із зазначенням його прізвища, імені та по батькові, номера свідоцтва про державну реєстрацію як суб'єкта підприємницької діяльності та назви органу, що здійснив цю реєстрацію, прізвища, імені, по батькові його продавця, а також розміщується копія патенту за фіксованим розміром податку чи копія свідоцтва про сплату єдиного податку та копія ліцензії у разі здійснення господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню.

Продавець повинен мати при собі: документи про сплату ринкового збору та послуг ринку; належним чином оформлену особисту медичну книжку в разі продажу продовольчих товарів (для суб'єктів підприємницької діяльності); копії документів, що підтверджують якість та безпеку продукції та товарів; у разі реалізації тропічних плодів - копії документів, що підтверджують їх походження та проходження фітосанітарного контролю; висновок лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи на ринку в разі продажу продуктів тваринного і рослинного походження.

У разі використання торговельного місця на умовах оренди в продавця повинна бути копія угоди з адміністрацією ринку про оренду, а на умовах суборенди - копія такої угоди із суб'єктом підприємницької діяльності (орендодавцем).

Під час проведення органами контролю та адміністрацією ринку перевірок роботи суб'єктів підприємницької діяльності продавці повинні пред'явити зазначені документи (пункт 16).

Відповідно до пунктів 18, 19, 20 Правил за право займання торговельного місця на ринку справляється ринковий збір у порядку, визначеному законодавством.

За окрему плату продавцям можуть надаватися такі послуги: бронювання торговельних місць, прокат торговельного інвентарю, обладнання, засобів вимірювальної техніки, санітарного одягу, зберігання особистих речей і продукції в камерах схову, на складах і в холодильниках, зважування на товарних вагах, розрубка м'яса (рубачами м'яса ринку), утримання торговельного місця в належному стані, інформаційні оголошення рекламного та довідкового характеру, забезпечення місцями в готелях і на автостоянках за наявності їх на ринку, консультації спеціалістів, вантажно-розвантажувальні роботи і транспортні послуги, приймання для подальшого продажу сільгосппродуктів та інших товарів у бюро торгових послуг тощо.

Тарифи на послуги ринку, що пов'язані із забезпеченням діяльності ринкового господарства, установлюються адміністрацією ринку відповідно до чинного законодавства.

Адміністрація ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін укладає з ними письмову угоду, в якій рекомендується зазначати термін дії угоди, асортимент (вид) товарів, що реалізуються, розташування торговельного місця, умови оренди торговельного місця, розмір та порядок оплати за оренду майна, перелік послуг, які надає ринок, та їх вартість.

Отже, відносини адміністрації ринку і господарюючих на ньому суб'єктів регулюються договором (письмовою угодою) та місцевими правилами торгівлі на ринках.

Відповідно до п. 35 Правил адміністрація ринку зобов'язана:

підтримувати територію ринку в належному санітарно-технічному і протипожежному стані, забезпечувати розвиток матеріально-технічної бази ринку, оснащувати його необхідним обладнанням та інвентарем, засобами вимірювальної техніки;

дотримуватися затвердженого режиму роботи ринку;

справляти ринковий збір, контролювати його оплату продавцями та перераховувати цей збір до місцевого бюджету в терміни та в обсягах, передбачених чинним законодавством;

забезпечувати продавців на ринку торговельними місцями за профілем торгівлі, спеціальним одягом залежно від виду харчової продукції, що реалізується, засобами вимірювальної техніки і торговельним інвентарем, зберігання харчової продукції на складах, у холодильниках та інших приміщеннях ринку відповідно до санітарних норм і правил;

забезпечувати безпечний та безперешкодний рух людей та транспортних засобів, здійснювати контроль за додержанням вимог щодо паркування транспортних засобів;

узгоджувати свою роботу з установами державної санітарно-епідеміологічної служби, лабораторією ветеринарно-санітарної експертизи на ринку, карантинною інспекцією та іншими органами з попередження та недопущення порушень санітарних норм і правил;

надавати в користування лабораторіям ветеринарно-санітарної експертизи пристосовані службові приміщення;

не допускати до продажу товарів, що заборонені, створювати належні умови для додержання продавцями правил торгівлі, санітарного і протипожежного стану, правильного використання засобів вимірювальної техніки, інвентарю ринку, підвищення рівня культури торгівлі та безпечних умов праці;

надавати продавцям і покупцям інформацію щодо вимог цих Правил, Ветеринарно-санітарних правил на ринках, правил протипожежної безпеки, рівня цін тощо (стенди, місцеві газети, радіо, листівки);

установити на доступному місці достатню кількість контрольних вагів з відповідними інформаційними табличками та обов'язково зазначити їх місцезнаходження на графічно виконаному плані території ринку;

здійснювати контроль за використанням продавцями торговельних місць за призначенням;

забезпечувати дотримання продавцями вимог правил торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами.

Отже, обов'язком адміністрації ринку, а саме, відповідача є організація та/або забезпечення створення належних умов для провадження торговельної діяльності. Серед послуг, які надаються ринком не передбачено право проходу або право проїзду, вхід на ринок є вільним. При цьому Правила торгівлі не розмежують категорій осіб для яких він є вільним, а тому доводи відповідача про те, що позивач до своєї земельної ділянки, на якій вона здійснює торгівельну діяльність, може потрапити через земельну ділянку відповідача за умови наявності договору сервітуту суперечить діяльності відповідача.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки відповідачем порушено право позивача як власника земельної ділянки на користування цією земельною ділянкою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відшкодування їй моральної шкоди.

Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань, позбавлення можливостей реалізації прав позивачем, ступінь вини відповідача, тривалість порушення прав позивача, вимоги розумності та справедливості, та оцінив моральні страждання позивача у зв'язку із порушенням її права власності на земельну ділянку у 3 000 грн.

Будь-які доводи щодо розміру грошової компенсації моральної шкоди в апеляційній скарзі відсутні.

Зазначений розмір грошової компенсації апеляційний суд вважає розумним та справедливим.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що "пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи" (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" ("Pronina v. Ukraine") від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку, вірно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права,підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 4 757,40 грн. (а.с. 25 - 26 т. 2).

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, підстави для відшкодування відповідачу судового збору за подання апеляційної скарги відсутні, судові витрати по сплаті відповідачем судового збору у сумі 4 757,40 грн. покладаються на відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати, пов'язані з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а саме, витрати на правничу допомогу адвоката, які складають 3 000 грн.

До відзиву додано попередній розрахунок суми судових витрат, згідно якого витрати позивача, пов'язані з наданням професійної правничої допомоги адвоката, складаються з:

- усної консультації з вивченням документів - 1 година, вартість 200 грн.;

- правового аналізу (підбір та аналіз нормативної бази, вироблення правової позиції, узгодження правової позиції) - 1 година, вартість 300 грн.;

- складання відзиву на апеляційну скаргу - 2 годин, вартість 1000 грн. (2 х 500 грн.);

- підготовки до розгляду справи в суді апеляційної інстанції - 1 година, вартість 500 грн.;

- представництва інтересів позивача у суді апеляційної інстанції - 2 годин, вартість 1 000 грн. (2 х 500 грн.) (а.с. 63 т. 2).

На підтвердження понесених судових витрат позивачем надано:

- договір доручення № 463апел. на представництво та надання правової допомоги від 14.12.2018 року, укладений нею з адвокатом ОСОБА_2, згідно якого адвокат надає клієнту ОСОБА_1 наступні послуги: представництво інтересів у суді апеляційної інстанції як позивача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Еліта" про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування шкоди з усіма правами позивача, зокрема, складання відзиву на апеляційну скаргу, запитів, клопотань та інших заяв, консультування з цього питання, виконання інших процесуальних дій, необхідних для розгляду апеляційної скарги у цій справі (а.с. 65 т. 2);

- квитанцію до прибуткового касового ордера № 463апел. від 14.12.2018 року про сплату адвокату ОСОБА_2 3 000,00 грн. (а.с. 59 т. 2);

- акт приймання - передачі виконаних робіт за договором № 463апел. від 14.12.2018 року, згідно якого позивачем отримані послуги за договором, зокрема, усна консультація з вивченням документів, правовий аналіз (підбір та аналіз нормативної бази, вироблення правової позиції, узгодження правової позиції), складання відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 64 т. 2).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші, крім судового збору, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Виходячи з цих норм процесуального права та враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, понесені позивачем у зв'язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції судові витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, підлягають їй відшкодуванню за рахунок відповідача у сумі 2 000,00 грн., оскільки доведеними є витрати на надання правничої допомоги адвоката, яка складається з:

- усної консультації з вивченням документів (1 година, вартість 200 грн.);

- правового аналізу (підбір та аналіз нормативної бази, вироблення правової позиції, узгодження правової позиції) (1 година, вартість 300 грн.);

- складання відзиву на апеляційну скаргу (2 години по 500 грн., вартість 1 000 грн.);

- представництва інтересів позивача у суді апеляційної інстанції протягом 1 години з 10.33 години до 11.38 години 23 січня 2019 року (вартість 1 години 500 грн.), а не протягом 2 годин, як зазначено у попередньому розрахунку суми судових витрат.

Доказів виконання адвокатом підготовки до розгляду справи у суді апеляційної інстанції протягом 1 години (вартість 500 грн.) позивачем не надано.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що зазначений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); значенням справи для позивача, що клопотання відповідача щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, відсутнє.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліта" залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліта" не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліта" (ідентифікаційний код 22039209, юридична адреса: Донецька область, місто Мирноград, вулиця Соборна, 18) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3) на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв'язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Т.В. Космачевська

Ю.М. Мальований

Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.

Головуючий суддя : Л.І. Соломаха