Справа № 396/2101/18
Провадження № 2/396/40/19
РІШЕННЯ

Іменем України

29.01.2019 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання: Пономаренко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу № 396/2101/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду до відповідача про зміну способу стягнення та зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якого зазначив, що за рішенням Новоукраїнського районного суду м. Новоукраїнка від 22 липня 2004 року, справа № 2-1579/2004 він сплачує на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3, аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення повноліття донькою ОСОБА_3 30 листопада 2020 року. Після розлучення з ОСОБА_2, позивач зареєстрував другий шлюб від якого 26 травня 2017 року у нього народився син ОСОБА_4. На даний час дружина ОСОБА_2 перебуває у декретній відпустці по 26.05.2020 рік. Тому на сьогоднішній день на його утриманні, крім першої дитини на яку він за рішення суду сплачує аліменти, перебувають син від другого шлюбу та дружина, яка перебуває у дикретній відпустці. Позивач офіційно працює, але зазначеє, що його доходів значно бракує, він не має фінансових можливостей для подальшої сплати аліменті в розмірі 1/4 частини доходу, тому просить суд змінити спосіб стягнення аліментів , визначивши їх в твердій грошовій одиниці змершивши розмір до 1000.00 грн.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 29.11.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін для розгляду справи по суті. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до вимог п. 2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заявм та додатками надсилалася відповідачу, які відповідач не отримала. До суду повернувся конверт з відміткою за зазначеною адресою не проживає «за незапитом». Розгляд справи було відкладено на 20.12.2018 року та у відповідності вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідача було повідомлено шляхом розміщення оголошення на веб сайті «Судова влада» на 15.01.2019 року.

15.01.2019 року судове засідання відкладено на 29.01.2019 року та 15.01.2019 року повторно розміщено оголошення про повідомлення відповідача на на веб сайті «Судова влада».

Станом на 29.01.2019 року відповідач ОСОБА_2 відзив до суду не подпла. З клопотанням про відкладення розгляду справи та надання додаткового часу для подачі відзиву до суду не зверталась.

Позивач надіслав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши та проаналізувавши всі наявні докази по справі у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 22.07.2004 року з ОСОБА_1, стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття донькою ОСОБА_3 30 листопада 2020 року.

Згідно свідоцтва про шлюб серія І-БК № 033751 від 18.08.2006 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5, 18 серпня 2018 року, що підтверджується (а.с. 3).

Згідно свідоцтва про народження (а.с.4) відповідч має малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

ОСОБА_1 має постійне місце роботи та стабільний заробіток, що підтверджується довідкою про доходи за № 769 від 10.07.2018 року (а.с.6).

В позові зазначив, що оскільки в нього народився син від другого шлюбу та його теперішня дружина перебуває в дикретній відпускі до 26.05.2020 року, що підтверджується довідкою (а.с. 5), та підвищились тарифи оплати комунальних послуг, тому не має фінансової можливості вподальшому сплачувати аліменти на утримання доньки від першого шлюбу в розмірі визначеному рішенням суду.

За змістом ст. 180 СК України обовязок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України розяснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обовязком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Сімейний кодекс Українипередбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК Українитільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК Українизміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоровя або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обовязків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Відповідно ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір алементів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач має нормальний стан здоров'я, є працездатною особою. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов'язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов'язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.

Звертаючись з позовом до суду, він фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів та зміни способу стягнення, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану та стягувача (першої дружини).

Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він створив сім`ю, суд до уваги не бере, доказів про те, що його матеріальний стан погіршився суду надано не було.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) до досягнення ОСОБА_3 повноліття 30 листопада 2020 року, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду або ж зміни способу їх стягнення.

На підставі викладеного та враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров'я він не здатен сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, в розмірі визначеному рішенням суду, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає, також беручи до уваги, що у відповідності норм ст. 184 СК України право визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі належить одержувачі аліментів, тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необгрутованими.

Крім того у відповідності ст 141 ЦПК України з позивача підлягає стягненню судовий збір по справі в розмірі 768.40 грн.

Керуючись ст.ст. 180-184, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 81, 89, 258-259, 263 - 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та зменшення розміру аліментів, - відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, в дохід держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача - 6001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Учасники справи, які не отримали копію рішення в день його підписання, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. А. Гарбуз