ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6044/19 Справа № 200/2827/18 Суддя у 1-й інстанції - Єлісєєва Т. Ю. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, Міністерства оборони України на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом. В позові посилається на те, що він під час проходження військової служби, приймаючи участь у бойових діях, виконуючи інтернаціональний обов`язок в Демократичній республіці Афганістан в складі в/ч пп-2099 з 23 травня 1980 року по 29 травня 1980 року, отримав вогнепальні осколкові поранення голови, лівої нижньої кінцівки, контузію головного мозку. Він звільнився в запас 21 лютого 1981 року та є учасником бойових дій. З 29 квітня 2015 року йому було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Таким чином, з 29 квітня 2015 року він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року. З цього приводу позивач у жовтні 2015 року звернувся до Дніпропетровського обласного військового комісаріату з відповідною заявою та документами щодо виплати одноразової грошової допомоги, про що отримав відмову. Позивач вважає вказані дії протиправними, зазначена відмова у призначені одноразової грошової допомоги є такою, що суперечить законодавству. Після отриманої хибної інформації позивач вимушений був цілий рік звертатися до різних державних установ з метою встановлення свого права. Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року його позов до Міністерства оборони України було задоволено. Ухвалою Дніпропетровського Апеляційного Адміністративного суду від 20 червня 2017 року постанову від 22 листопада 2016 року залишено без змін. На виконання вказаних рішень Комісія Міністерства оборони України все ж таки дійшла до висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги. З моменту звернення з заявою для отримання одноразової грошової допомоги до уповноваженого органу до прийнятого рішення щодо належної позивачу на підставі закону одноразової допомоги минуло майже 2 роки. Позивач просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в розмірі 26911 грн. завданою протиправними діями Міністерства оборони України.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2018 року позов задоволено та ухвалено стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 26 911 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи довготривале вимагання позивача виконати рішення судів щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, психічне напруження з приводу порушення його майнових прав та їх відновлення, судом встановлено, що позивачу з боку відповідача протиправними діями було спричинено моральну шкоду, а тому позов підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до позовних вимог документальних доказів моральних страждань позивач не надав.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано протиправними дії Дніпропетровського обласного військового комісаріату щодо відмови у наданні до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка викладена в листі Дніпропетровського обласного військового комісаріату від 16 жовтня 2015 року № 7/3309/7 щодо повернення документів ОСОБА_1 без реалізації. Зобов`язано Дніпропетровський обласний військовий комісаріат розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату йому відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"одноразової грошової допомоги в зв`язку з настанням інвалідності внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби разом з доданими до неї документами та відповідно до "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, подати до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо виплати ОСОБА_1 зазначеної одноразової грошової допомоги внаслідок ІІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 29 квтіня 2015 року. Визнано наявність компетенції у Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок ІІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок ІІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 29 квітня 2015 року, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок ІІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, тобто 29 квітня 2015 року, в порядку, передбаченому "Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року залишено без змін.
Позивач у своєму позові обґрунтовує позовні вимоги тим, що 23 місяці намагався відновити своє порушене право, звертався до різних державних установ, листувався з ними. Позивач є інвалідом ІІІ групи, непрацездатним.
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що враховуючи довготривале вимагання позивача виконати рішення судів щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, психічне напруження з приводу порушення його майнових прав та їх відновлення, судом встановлено, що позивачу з боку відповідача протиправними діями було спричинено моральну шкоду, а тому позов підлягає задоволенню.
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
Постановою Кабінету Міністрів України №63 від 08 лютого 1994 року «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зі змінами та доповненнями, затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території, в якому зазначено, що на території Афганістану у період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велися бойові дії.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з`ясовувати коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.
Так, стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Колегія суддів встановила, що стороною позивача не доведено перед судом протиправності чи незаконності поведінки відповідачів як заподіювачів шкоди та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За приписами статті 77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказів того, що саме незаконними діями відповідачів по справі позивачу нанесені моральні страждання, матеріали справи не містять.
Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.
Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з зазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2018 року скасувати.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко