Справа № 304/1380/18
Провадження № 2/304/45/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

за участю секретаря судового засідання Гавій Л.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 304/1380/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 24 січня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 01 лютого 2019 року.

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з останнього на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 10 370 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 20 листопада 1999 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 10 серпня 2006 року було між ними розірвано. Від даного шлюбу у них народилася дитина, а саме син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею та знаходиться на її утриманні. Крім аліментів у розмірі 200 грн. щомісячно (рішенням суду від 10 березня 2011 року їх розмір було збільшено до 400 грн.) колишній чоловік жодним чином не допомагав їй у вихованні та утриманні спільної дитини. Наразі сину виповнилося 18 років, однак в період з 01 вересня 2015 року по 29 червня 2018 року він навчався в Ужгородському торгівельно-економічному коледжі Київського національного торгівельно-економічного університету на денній формі навчання; термін навчання склав 2 роки і 10 місяців з вартістю освітньої послуги у розмірі 20 740 грн., яка була оплачена виключно нею. В той же час, син будучи студентом денної форми навчання підробляти змоги не мав, колишній чоловік добровільно відмовився допомагати їй у навчанні сина, хоча і був проінформований про таке, а розмір її доходу за останні шість місяців склав 47 322,26 грн., будь-яких інших джерел доходу вони із сином не мають. Оскільки участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обовязком батька (матері) незалежно від сплати ними аліментів, можливості повного звільнення особи від участі у таких витратах закон не передбачає, тому просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подав суду відзив на позов, у якому зазначив, що свої зобовязання як батько він виконував у повному обсязі, завжди спілкувався з дитиною, окрім сплати аліментів, заборгованості за якими жодного разу не мав, завжди намагався надавати синові допомогу, яку той потребував. Однак на даний час позивач втратила право на стягнення з нього додаткових витрат на дитину, оскільки син 04 вересня 2018 року став повнолітнім та втратив статус дитини у розумінні ст. 9 СК України, а відповідні додаткові витрати можуть стягуватися виключно на дитину. Також позивачем до позовної заяви було долучено копії квитанцій про оплату за навчання сина та, як вбачається з останньої квитанції оплата за навчання була здійснена позивачем ще 19 лютого 2018 року, тобто більше 8 місяців тому, в той час коли син ще був неповнолітнім, а відтак з того часу по 04 вересня 2018 року позивач мала достатньо часу, щоб реалізувати надане їй право на стягнення з нього додаткових витрат на дитину. До того ж за рахунок сплачених за два роки десять місяців навчання сина аліментів, він сплатив 13 600 грн., за домовленістю впродовж року самостійно довозив його на навчання до м. Ужгорода, та за потреби надавав йому необхідні кошти на щоденні витрати. Крім того зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, у 2011 році він вдруге одружився та має малолітню дитину сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якого за рішенням Перечинського районного суду від 02 жовтня 2018 року з нього стягуються аліменти. В той же час, з 2006 року він не може знайти постійного місця роботи, а заробітки, які іноді трапляються, не дозволяють йому покривати витрати на утримання малолітньої дитини та утримувати житло. Від утримання та виховання сина від першого шлюбу він не відмовляється та ніколи не відмовлявся, однак на даний час син вже є повнолітнім та може самостійно забезпечити свої витрати. На підставі наведеного просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У свою чергу позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, у якому вважає заперечення відповідача необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, посилаючись на те, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, що отримуються одним з батьків на утримання дитини, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Так, їх спільний син ОСОБА_4, з метою розвитку своїх здібностей, отриманням освіти для можливості подальшого достойного працевлаштування та формування свого життя, у період з 01 вересня 2015 року по 29 червня 2018 року навчався в коледжі на денній формі навчання. Загальна вартість освітньої послуги становила 20 740 грн., які були оплачені нею у повному обсязі, однак заявлена нею до стягнення сума складає лише половину вказаних витрат 10 370 грн. Крім того звертає увагу на те, що відповідач, зазначаючи у відзиві про те, що на момент її звернення до суду син вже не є дитиною, оскільки досяг повноліття, умисно не акцентує увагу суду на тому, що зазначені додаткові витрати були понесені нею до досягнення дитиною повноліття, а саме до 04 вересня 2018 року. При цьому нормами СК України не зазначено, що позов про стягнення додаткових витрат на дитину можливо предявляти до суду виключно до повноліття дитини. Також відповідач не вважає вартим уваги той факт, що на сьогоднішній день син перебуває на амбулаторному лікуванні у психіатра з діагнозом F 23.0. та витрати на лікування він також не надає. Все викладене свідчить про те, що відповідач, будучи батьком ОСОБА_3, володіючи інформацією про фізичне здоровя власної дитини, прикриваючись наявністю іншого судового рішення про стягнення з нього аліментів та вказуючи, що син повинен самостійно забезпечити свої витрати, має намір ухилитися від сплати додаткових витрат на дитину, яка при тому становить половину загального розміру понесених нею витрат.

Відповідач ОСОБА_2 у відповідь на відзив подав суду заперечення, в якому знову звертає увагу на викладені у відзиві обставини, а також зазначає, що у відповіді на відзив позивач як на доказ необхідності сплати додаткових витрат на дитину, посилається на перебування сина на амбулаторному лікуванні, однак дана обставина не є предметом позову, а тому не має братися судом до уваги при вирішенні справи по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила такі задовольнити, посилаючись на обставини позову та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні, посилаючись на викладені у відзиві та запереченні підстави, проти позову заперечив у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27вересня 1991 року (далі Конвенція), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно частини 2 статті 150 цього Кодексу батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбу, який 10 серпня 2006 року між ними було розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу та не заперечується сторонами по справі (а. с. 10-12).

Також встановлено, що за час шлюбу у подружжя народилася дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ № 004770, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області 27 вересня 2000 року (а. с. 9).

Крім цього встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 19 липня 2006 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 03 липня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2011 року розмір аліментів збільшено до 400 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 12-14).

Стаття 185 СК України передбачає, що той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була поставлена, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у звязку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Такі висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.

Отже, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоровя дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Так, відповідно до Договору № 23 про навчання (підготовку) від 19 серпня 2015 року, укладеного між Київським національним торговельно-економічним університетом в особі директора Ужгородського торговельно-економічного коледжу КНТЕУ (виконавець) та ОСОБА_3 за попередньою згодою матері ОСОБА_1 (замовник), виконавець бере на себе зобовязання за рахунок коштів замовника здійснити надання освітньої послуги (навчання) ОСОБА_3 з освітньо-кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст» за напрямом «Фінанси та кредит», спеціальність «Оціночна діяльність», форма навчання 2 роки 10 місяців, форма навчання денна, починаючи з І курсу. Загальна вартість освітньої послуги становить 20 740,00 грн. (а. с. 15-20). Позивачем було здійснено повну оплату вказаної суми, що підтверджується копіями квитанцій № НОМЕР_1 від 13 серпня 2015 року, № НОМЕР_2 від 16 листопада 2017 року, а також меморіальних ордерів № 01 від 21 січня 2016 року, № 015 від 19 вересня 2016 року, № 24 від 31 січня 2017 року та № 8 від 19 лютого 2018 року (а. с. 22-27).

Як розяснено у п. 18 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, необхідно звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень Закону України «Про освіту» та п. «а» ч. 1 ст. 29 Конвенції, метою освіти є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, розвиток її талантів, розумових і фізичних здібностей.

За таких обставин суд вважає такими, що ґрунтуються на законі вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат, викликаних особливими обставинами та пов'язаних з розумовими здібностями (навчанням) дитини сторін.

Посилання відповідача на те, що питання навчання сина у вищому навчальному закладі не було з ним узгоджено при наявності доказів навчання дитини та понесених у зв'язку з цим витрат на його навчання, з урахуванням викладеного, не звільняє батька дитини від відшкодування частини їх вартості, при цьому також враховуючи наявність у ОСОБА_2 станом на 04 вересня 2018 року заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 2 520 грн. (а. с. 69).

ОСОБА_1 з цим, суд бере до уваги те, що від нового шлюбу відповідач ОСОБА_2 має малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якого за рішенням суду від 02 жовтня 2018 року з нього стягуються аліменти у розмірі 1 700 грн., тоді як він ніде не працевлаштований, а лише обмежується тимчасовими заробітками (а. с. 48-51), та вважає справедливим та необхідним стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину у розмірі 5 185 грн.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України).

Таким чином, відповідачем не доведено повної неспроможності нести вказані додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, а відтак суд вважає такі його доводи необґрунтованими.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 цього Кодексу визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Враховуючи, що позивач довела наявність особливих обставин в розумінні ст. 185 СК України, які зумовлюють необхідність участі батька у додаткових витратах на дитину, тому суд вважає позовні вимоги у розмірі 5 185 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 19, 150, 155, 180, 185 СК України, ст. ст. 6-13, 76, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3; адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 «А») до ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_4; адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_4; адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3; адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 «А») 5 185 (пять тисяч сто вісімдесят пять) грн. в якості додаткових витрат на дитину.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 352 (триста пятдесят дві) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 «А».

Відповідач: ОСОБА_2, адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Головуючий: ОСОБА_7