Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/637/18
Провадження № 2/670/22/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Потапова О.О.

з участю секретаря Корчової А.І.,

представника позивача Вергуша О.Ф.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Віньківці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.03.2007 року.

В обґрунтування вимог позивач вказував, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору б/н від 27.03.2007 року Банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 6400 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом із Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладенні даного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору у цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Однак, всупереч нормам закону та умов договору відповідач не виконав свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 30.06.2018 року має заборгованість в сумі 57022,70 гривень.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту, з відрахуванням суми, яка стягнена за рішенням Віньковецького районного суду від 27.03.2013 року а також стягнути судовий збір. Повідомив, що до 24.12.2008 року кредитний ліміт збільшувався і досяг 6400грн., а в березні 2009 року строк дії кредитної картки закінчився.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав і просив відмовити. У запереченні пояснив, що строк дії кредитної картки «Універсальна» закінчився в 2009 році, але картку було заблоковано банком ще 31.03.2007 року. Після 18.02.2009 року він кошти не сплачував по кредиту, оскільки погасив 9670 грн. за кредитним договором.

Станом на 2007 рік у нього була кредитна картка "Подія". Оскільки він добросовісно сплачував кошти за вказаним кредитом, то у Віньковецькому відділенні Приватбанку йому запропонували ще взяти один кредит і дали карточку "Універсальна". У письмовому клопотанні просив застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Віньковецького районного суду від 27.03.2013 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції від 22.05.2013 року за цим же договором б/н від 27.03.2007 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 і стягнуто з нього на користь Банку заборгованості за договором кредиту в розмірі 12597,69 гривень та судовий збір в розмірі 214,60 гривень.

Факт існування кредитних правовідносин між сторонами і порушення умов кредитного договору б/н від 27.03.2007 року ОСОБА_2 доведений зазначеним вище рішенням суду, яке має приюдиційне значення при ухваленні цього рішення, тому судом вирішується позиція відповідача пов'язана з строком позовної давності.

Перевіривши додані до позовної заяви докази, суд за умов неспростування презумпції правомірності правочину, вважає, що банком доведено факт надання ОСОБА_2 кредитного ліміту, відтак доведеним є факт існування між сторонами грошового зобов'язання, яке має виконуватись належним чином обома сторонами, у зв'язку з чим ОСОБА_2 зобовязаний сплатити позивачу заборгованість за кредитним договором.

Разом з тим, що стосується її розміру слід зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Разом з тим, відповідно до умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, кредитна картка діє в межах, визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

ОСОБА_2 наголошував на тому, що строк дії кредитної картки «Універсальна» два роки, а представник відповідача зазначив, що дія кредитної картки закінчилась в березні 2009 року. Тобто сторонами підтверджено, що строк дії картки сплив в березні 2009 року.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з березня 2009 року, відповідач мав обов'язок, незалежно від пред'явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, в даному випадку, закінчення строку дії картки.

Зазначене узгоджується з висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Ухвалюючи рішення в березні 2013 року, суд не взяв до уваги припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, оскільки сторона відповідача не заявляла про сплив строків позовної давності. Рішення суду залишено без змін ухвалою суду апеляційної інстанції 22 травня 2013 року, тому заборгованість за договором кредиту в розмірі 12597,69 гривень існує на момент розгляду цієї справи. Але представник позивача просить суд стягнути борг без урахування цієї суми повідомляючи про різницю (57022,70-12597,69), що становить 44425,01 грн.

Проте, з 2009 року ОСОБА_2 не сплачує заборгованість за кредитом наголошуючи на тому, що із 5000,00 грн. за кредитним лімітом він погасив 9670 грн.і повідомляє про необхідність застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову. Банк позов пред'явив 24.08.2012 року (справа 2202/1077/2012), остаточне рішення по якій прийнято 22.05.2013 року. На той час ОСОБА_2 не визнавав позов, проте не скористався приписами ст. 261 ЦК України щодо спливу строків позовної давності, тому відлік цих строків по даній справі починається з 22.05.2013 року. Банк з позовом у даній справі № 670/637/18 звернувся до суду 22.08.2018 року, тобто поза межами трирічного і навіть п'ятирічного строку давності, про який він повідомляє в наданих суду Умовах (справа 2202/1077/2012 а.с.12), з чим не може погодитьсь суд, оскільки витяг з Умов наданий банком не відповідає витягу з Умов представлений ОСОБА_2 і завірений печаткою цього ж Банку. В Умовах наданих ОСОБА_2 такого пункту не існує, а в Умовах банку розділ 5 звучить: «Звернення стягнення і реалізація предмета» і мова йде про предмет «Застави».

З урахуванням викладеного, стягненню з відповідача підлягає сума 12597,69 гривень зазначена в рішенні Віньковецького районного уду від 27.03.2013 року, а заборгованість в розмірі 44425,01 грн. не підлягає стягненню у зв'язку із спливом строків позовної давності звернення за захистом порушеного права позивачем.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За таких обставин позовна заява акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 526, ст. 527, ст. 625, ст. 1049, ст. 1050 ЦК України, ст. ст. 141, 247, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову Акціонерному товариству Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.03.2007 року за спливом строків позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Віньковецький районний суд до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Поапов