Житомирський апеляційний суд
Справа №296/807/18 Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 56 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/807/18 за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди

за апеляційною скаргою Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2018 року, яке ухвалено суддею Галасюком Р.А. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 07 вересня 2017 року був звільнений за власним бажанням з посади начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» в званні капітана внутрішньої служби.

За період служби з квітня 2006 року по вересень 2017 року позивач заступав на чергування у нічний, денний час, вихідні та святкові дні. Однак, як стало йому відомо з листа № 5/4/15-123-17/А-114, оплата за вказані чергування нараховувалась не в повному обсязі. В зв'язку з чим виникла заборгованість, яку позивач і просить стягнути з відповідача разом з моральною шкодою.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» на користь ОСОБА_2 56994,72 грн. ненарахованої та невиплаченої заробітної плати та 15000,00 грн. моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Зокрема, зазначає, що судом неповно досліджені обставини справи, особливо в частині питання несення служби у нічний час, оплата якої регулюється відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затвердженої Наказом Державного департаменту з питань виконання покарань №222 від 07.10.2009р. Крім того, суд не врахував, що після кожного нічного чергування позивачу надавався вихідний, як передбачено п. 1.9.2. Інструкції і те, що позивач не звертався з відповідними заявами про перерахунок грошового забезпечення протягом всього періоду служби. Також суд не врахував роз'яснення, що атестованому складу грошове забезпечення нараховується в календарних днях, а не в робочих як працівникам вільного найму. Оскільки позивачем не надано відповідних доказів щодо того, яка саме моральна шкода завдана йому відповідачем, скаржник вважає, що суд безпідставно стягнув на користь позивача кошти на моральне відшкодування.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд обґрунтовано задовільнив його вимоги. Також просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Представник відповідача просила апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Водночас відповідно за правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (ст. 4 п. 17 КАС України).

Питання, пов'язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) урегульовано як Законом України «Про державну службу», так і спеціальними законами, які були та/або є чинними на час виникнення відповідних спірних правовідносин. Так, на час звільнення 07 вересня 2017 року позивача з посади начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи, був чинним Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» та Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» - Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших

підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України (ст. 6 Закону).

Відповідно до ст. 14 Закону до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за

спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов'язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов'язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов'язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов'язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За змістом пункту 25 Методичних роз'яснень щодо застосування Класифікатора категорій адміністративних справ, затверджених рішенням Ради суддів адміністративних судів України від 31 жовтня 2013 року № 114, категорія справ зі спорів з відносин публічної служби включає, зокрема, спори щодо стягнення на користь особи несплачених коштів, які належало їй виплатити при звільненні зі служби (військової служби).

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України врегульовано відповідним положенням - Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженої Наказом Державного департаменту з питань виконання покарань №222 від 07.10.2009 р.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся з позовом до суб'єкта владних повноважень за захистом свого порушеного права на отримання ненараховоного та невиплаченого грошового забезпечення, яке виплачується особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України у разі несення служби в нічний час, святкові дні та дні щотижневого відпочинку, відповідно до положень Законів України «Про державну кримінально-виконавчу службу»,«Про Національну поліцію» та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затвердженої Наказом Державного департаменту з питань виконання покарань №222 від 07.10.2009 р.

Таким чином спір, за вирішенням якого ОСОБА_2 звернувся до суду, є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведених норм процесуального права, не визначився з характером спірних правовідносин та помилково розглянув дану справу в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у даній справі.

Крім того, відповідно до вимог частини першої статті 256 ЦПК України, суд повідомляє позивача ОСОБА_2, що розгляд даного позову віднесено до юрисдикції адміністративних судів і дана справа підсудна Житомирському окружному адміністративному суду (ч.1 ст. 25 КАСУ).

Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 19 червня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної установи «Житомирська виправна колонія №4» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 січня 2019 року.

Головуючий Судді