Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 514/923/17

провадження № 61-42257св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Держпраці в Одеській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Одеської області від 10 липня 2018 року в складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Ващенко Л. Г., Сєвєрової Є. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці в Одеській області про встановлення факту нещасного випадку на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що її чоловік ОСОБА_4 з травня 2012 року працював механіком та по сумісництву охоронцем селянського (фермерського) господарства «Валентина» (далі - СФГ « Валентина »).

30 серпня 2014 року чоловіка було викликано на роботу, де у нього із керівником СФГ «Валентина» ОСОБА_6 стався конфлікт, в результаті якого ОСОБА_4 , від ударів руками та ногами ОСОБА_6 , упав на бетонне покриття, отримав ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, був госпіталізований до лікарні, де не приходячи до тями помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 03 вересня 2014 року причиною смерті став набряк мозку, травматичний субсидіарний крововилив, падіння на рівній поверхні на території господарства.

Досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) від 31 серпня 2014 року № 0000462 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою 119 КК України, дотепер не завершено.

У рамках зазначеного кримінального провадження були допитані свідки, з показань яких підтверджується, що ОСОБА_4 працював в СФГ «Валентина» та 30 серпня 2014 року здійснював трудові обов`язки на території цього господарства.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що СФГ «Валентина» ліквідовано 06 січня 2015 року, що вона як, дружина померлого, має право на отримання від держави соціальні та страхові виплати, ОСОБА_1 просила: встановити факт нещасного випадку на виробництві зі смертельним наслідком, що стався 31 серпня 2014 року на території СФГ «Валентина» з працівником СФГ «Валентина» ОСОБА_4 під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 14 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що суд позбавлений права самостійно встановлювати обставини нещасного випадку, пов`язувати цей факт із виконанням трудових обов`язків та перебирати на себе повноваження комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, яка такий висновок не складала.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Одеської області від 10 липня 2018 року, рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 14 березня 2018 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що вимога про встановлення факту нещасного випадку на виробництві у даному випадку є передчасною, оскільки позивачем не заявлялась вимога про встановлення факту перебування потерпілого у трудових відносинах з роботодавцем, при розгляді якої, в якості співвідповідача, повинно бути залучено відповідне відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, з огляду на те, що метою встановлення вказаних фактів є отримання від держави соціальних та страхових виплат, про що свідчить як зміст позовної заяви, так і пояснення представника позивачки в апеляційному суді.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що факт виконання ОСОБА_4 трудових обов`язків у СФГ «Валентина» на момент настання нещасного випадку підтверджений показами свідків, а тому ОСОБА_1 правильно обрано спосіб захисту порушеного права.

Позиція інших учасників справи

Позиція відповідача, викладена у відзиві на касаційну скаргу

У січні 2019 року Головне управління Держпраці в Одеській області подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у яких просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін. Указувало, що твердження позивача, що нещасний випадок є таким, що пов`язаний із виробництвом не відповідає дійсності, оскільки до Головного управління Держпраці в Одеській області не надходило повідомлення про нещасний випадок від СФГ «Валентина».

Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив на касаційну скаргу

У січні 2019 року ОСОБА_1 подаладо Верховного Суду відповідь на відзив, у яких, зокрема, указувала, що повідомлення про нещасний випадок від СФГ «Валентина» до Головного управління Держпраці в Одеській області не надходило, оскільки саме через протиправні дії ОСОБА_6 , керівника СФГ «Валентина», і стався нещасний випадок із ОСОБА_4

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14 серпня 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 514/923/17 та витребувано її з Тарутинського районного суду Одеської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 червня 2019 року справу № 514/923/17 призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 11 липня 2019 року справу № 514/923/17 призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_1 була дружиною ОСОБА_4 з 25 лютого 1984 року до 03 вересня 2014 року.

Згідно з копії трудової книжки ОСОБА_4 останнє місце роботи було ТОВ «Делени», де він працював трактористом-машиністом з 11 серпня 2011 року по 09 вересня 2013 року.

Дані про те, що ОСОБА_4 після звільнення з ТОВ «Делени» подав заяву до СФГ «Валентина» про прийняття на роботу, що видавався наказ чи розпорядження про прийняття ОСОБА_4 на роботу роботодавцем, що саме трудові відносини, а не цивільно-правові, виникли між СФГ «Валентина» та ОСОБА_4 , матеріали справи не містять.

30 серпня 2014 року, під час перебування на території СФГ «Валентина» ОСОБА_4 , внаслідок конфлікту із директором цього господарства ОСОБА_6 , отримав травму у вигляді закритої черепно-мозкової травми. Того ж дня його доставлено до Тарутинської районної лікарні Одеської області, де він ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Причиною смерті, відповідно до лікарського свідоцтва №135 від 03 вересня 2014 року, став набряк мозку, травматичний субсидіарний крововилив, падіння на рівній поверхні на території СФГ «Валентина».

Згідно листа прокуратури Одеської області від 25 жовтня 2016 року Слідчий відділ Саратського відділу поліції Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, розпочатому 31 серпня 2014 року за фактом вбивства через необережність ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 119 КК України.

Головним управлінням Держпраці в Одеській області обставини та причини настання нещасного випадку не встановлювалися, оскільки будь-яких повідомлень про нещасний випадок від СФГ «Валентина» не надходило.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стан СФГ « Валентина », засновником якого був ОСОБА_6 , припинено з 06 січня 2015 року, номер запису:3000080.

Мотивувальна частина

Джерела права й акти їх застосування

Відповідно до пункту 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд згідно до статті 13 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

У відповідності до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частин третьої, четвертої 22 Закону України «Про охорону праці» у разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржено у судовому порядку.

Згідно з пунктом 23 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професіональних захворювань і аварій на виробництві затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 у разі реорганізації підприємства, на якому стався такий нещасний випадок, розслідування проводиться його правонаступником, а у разі ліквідації підприємства встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку.

Відповідно до пункту 23 Порядку в судовому порядку факт нещасного випадку встановлюється лише у разі ліквідації підприємства роботодавця.

Отже, законодавством визначено порядок встановлення факту нещасного випадку на виробництві, так само як і порядок оформлення актів випадку про нещасний випадок та їх оскарження.

Згідно із частиною шостою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Частиною першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним, не закриваючи провадження у справі.

Подібні за змістом положення містила стаття 33 ЦПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктами 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Подібні за змістом положення містила частина четверта статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

З`ясувавши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд має роз`яснити позивачеві право на подачу заяви про заміну відповідача або залучення до участі у справі співвідповідача.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Позиція Верховного Суду

З позовної заяви вбачається, що метою встановлення факту нещасного випадку на виробництві є отримання від держави соціальних та страхових виплат. У позивача не було іншої можливості відновити свої порушені права окрім як скористатися своїм правом та звернутися до суду із позовом про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, оскільки СФГ «Валентина» припинило свою діяльність. Відповідно до пункту 23 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професіональних захворювань і аварій на виробництві затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 у судовому порядку факт нещасного випадку встановлюється лише у разі ліквідації підприємства роботодавця. Отже, законодавством визначено порядок встановлення факту нещасного випадку на виробництві, так само як і порядок оформлення актів випадку про нещасний випадок та їх оскарження. Як співвідповідача до участі у справі необхідно було залучити відповідне відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, з огляду на те, що метою встановлення вказаних фактів є отримання від держави соціальних та страхових виплат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що вимога про встановлення факту нещасного випадку на виробництві у даному випадку є передчасною, оскільки позивачем не заявлялась вимога про встановлення факту перебування потерпілого у трудових відносинах з роботодавцем, при розгляді якої, в якості співвідповідача, повинно бути залучено відповідне відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, з огляду на те, що метою встановлення вказаних фактів є отримання від держави соціальних та страхових виплат, про що свідчить як зміст позовної заяви, так і пояснення представника позивачки в апеляційному суді. З таким висновком погодитись неможна, оскільки відповідно до пункту 23 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професіональних захворювань і аварій на виробництві затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 у разі реорганізації підприємства, на якому стався такий нещасний випадок, розслідування проводиться його правонаступником, а у разі ліквідації підприємства встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку.

Разом з тим, не можна погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що суд позбавлений права самостійно встановлювати обставини нещасного випадку, пов`язувати цей факт із виконанням трудових обов`язків та перебирати на себе повноваження комісії зі спеціального розслідування нещасного випадку, яка такий висновок не складала. Одним ключових аспектів при розгляді цієї категорії справ, є факт допуску до виконання трудових обов`язків. Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власні або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах врегульована Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим. Дія цього Порядку відповідно до пункту 2 поширюється на: власників підприємств або уповноважені ними органи; працівників, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, які відповідно до законодавства уклали з роботодавцем трудовий договір (контракт) або фактично допущені до роботи роботодавцем; фізичних осіб - підприємців; членів фермерського господарства, членів особистого селянського господарства, осіб, які працюють за договором, укладеним відповідно до законодавства. Згідно з пунктом 38 Порядку факт перебування потерпілого у трудових відносинах з роботодавцем, якщо відповідні документи не оформлені роботодавцем, але потерпілий фактично допущений до роботи, підтверджується в установленому порядку Державною службою з питань праці на запит голови спеціальної комісії або у судовому порядку. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження видано не було, але працівника фактично було допущено до роботи (частина четверта статті 24 КЗпП України в редакцій, чинній на час, коли стався нещасний випадок). Право на працю визначене статтею 43 Конституції України і захищається не лише при реалізації цього права, але і тоді, коли виконання трудової функції фактично закінчено. Факт трудових відносин важливий не лише для відновлення порушеного права (виплата заробітної плати), але і для реалізації іншого конституційного права, а саме права на соціальний захист (набуття страхового стажу, що дає можливість у подальшому отримувати соціальні виплати тощо), що визначений статтею 46 Конституції України. Суд першої інстанції, в порушення вимог частини четвертої статті 10, статті 33 ЦПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), зазначене вище не врахував, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи та, встановивши, що у справі судом першої інстанції не залучено в якості співвідповідача відповідне відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у позові у зв`язку з тим, що позов подано до неналежного відповідача. Проте зазначене не позбавляє позивача можливості звернутись з відповідною позовною заявою до належних відповідачів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки суд правильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушив норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун