КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Писаної Т.О.

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року

у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

встановив:

У березні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лисенко С.О. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання останнім своїх зобов`язань за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва №752/19060/13-ц від 10 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 87504,10 грн.

Подання обґрунтоване ухиленням ОСОБА_1 від виконання вищезазначеного рішення, а також безрезультатністю вжитих заходів виконавчого провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенка С.О. про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до моменту виконання ним своїх зобов`язань у ВП № 57879539 щодо примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва № 752/19060/13-ц від 10 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 87504,10 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що приватним виконавцем не було надано жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань.

Факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які приватний виконавець повинен зазначити у поданні.

Зокрема, в оскаржуваній ухвалі не наведено жодних обґрунтувань ухилення боржника від виконання кредитного зобов`язання.

Зазначає, що судом не врахована та обставина, що приватним виконавцем не обґрунтовано необхідність застосування додаткового заходу впливу з метою забезпечення належного виконання боржником рішення суду у вигляді тимчасового виїзду боржника за межі України.

Так, приватним виконавцем 07 грудня 2018 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а вже 11 грудня 2018 року приватним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення з заробітної плати боржника та постанову про арешт коштів.

Внаслідок останньої постанови про арешт коштів було арештовано єдиний рахунок боржника, який являється зарплатним, після чого боржником було подано заяву виконавцю про зняття арешту з даного рахунку, оскільки заробітна плата боржника є єдиним джерелом його доходу.

Починаючи з січня 2019 року з заробітної плати боржника в рахунок погашення заборгованості відраховуються кошти.

Інших доходів окрім заробітної плати, яка є недостатньою для остаточного погашення заборгованості боржник не має. Тобто, наявний матеріальний стан боржника є об`єктивною причиною невиконання судового рішення в повному обсязі, а не його дії, направлені на ухилення від виконання судового рішення.

Необхідність обмежувати право виїзду за кордон взагалі відсутня, оскільки арешт на все майно накладений, заборона на відчуження рухомого та нерухомого майна оголошена, і тому внаслідок виїзду за кордон боржника майно не може зникнути і може бути безперешкодно реалізоване в порядку передбаченому законодавством.

На апеляційну скаргу приватний виконавець Лисенко С.О. подав відзив, який обґрунтовував тим, що згідно відповідей органів державної влади, майна, на яке можливо звернути стягнення в межах виконавчого провадження у боржника немає.

Натомість, згідно відповіді Державної прикордонної служби України, боржник перетинав державний кордон протягом 2017 та 2018 років у пунктах пропуску Майорське ( Зайцево ) та Мар`їнка (Курахове) де проживають батьки боржника та пункт пропуску Каланчак, під час поїздки до сина, який проживає на тимчасово окупованій території України в м. Севастополь.

У 2019 році боржнику було відмовлено в перетинанні кордону на пункті пропуску Каланчак в зв`язку з виконанням ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року.

Отже боржник мав намір виїхати за межі території України.

Просив, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенка С.О. перебуває виконавчий лист Голосіївського районного суду м. Києва №752/19060/13-ц від 10 квітня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 87 504,10 грн.

07 грудня 2018 року приватним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №57879539, котрою боржника було зобов`язано подати приватному виконавцю декларацію про доходи та майно.

Дана постанова була направлена сторонам до відома.

Відповідно до поштового чеку від 10 грудня 2018 року постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику на адресу, зазначену у виконавчому документ, а саме: АДРЕСА_1 .

Вищезазначену постанову боржник отримав, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні поштового зв`язку.

07 грудня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно боржнику на праві власності нерухоме майно не належить.

Згідно відповіді Пенсійного фонду боржник пенсію не отримує.

Згідно відповіді Пенсійного фонду боржник працює в ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП».

11 грудня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження, до відома, та до банківських установ - до виконання.

11 грудня 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження та до ТОВ «ІНВЕНТ ГРУП» до виконання. Із заробітної плати боржника було утримано кошти в розмірі 2623,34 грн.

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

04 січня 2019 року на адресу боржника направлено виклик приватного виконавця, яким зобов`язано останнього з`явитись до виконавця 14 січня 2019 року, однак згідно відмітки на почтовому конверті боржнику лист вручено не було у зв`язку з закінченням строку зберігання.

Згідно відповіді Держпродспоживслужби за боржником трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка та інші механізми не зареєстровані.

Згідно відповіді Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» майно на праві власності по АДРЕСА_1 не реєструвалось.

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у м. Києві боржнику на праві власності земельні ділянки на території міста Києва не належать.

Згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку боржник серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків і більше) акцій приватних акціонерних товариств та (5 відсотків і більше) публічних акціонерних товариств, відсутній.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві боржнику на праві власності транспортні засоби не належать.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Київській області боржнику на праві власності транспортні засоби не належать.

04 січня 2019 року до приватного виконавця надійшла заява боржника про зняття арешту з коштів боржника.

15 лютого 2019 року приватним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника, оскільки згідно наданої довідки з ПАТ «ОТП БАНК» було арештовано рахунок по отриманню заробітної плати.

Згідно відповіді Державної міграційної служби України боржник був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданим 09 вересня 2015 року, орган, що видав - 8089, та серії НОМЕР_2 , виданим 08 травня 2015 року, орган, що видав - 8089.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації боржник неодноразово перетинав державний кордон України.

Станом на момент написання подання боржником рішення суду в повному обсязі не виконано, борг не сплачено, декларація про доходи та майно боржника фізичної особи боржником не надано.

Постановляючи ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ігнорує законні вимоги приватного виконавця, жодної інформації про майно на яке можливо звернути стягнення відповідно до вимог Закону для виконання виконавчого документа та пояснень про причини невиконання рішення суду боржник не надає.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України«Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем було здійснено ряд необхідних виконавчих дій з метою розшуку доходів боржника - ОСОБА_1 , а отже проведені всі необхідні виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», які виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, боржник перетинав державний кордон протягом 2017 та 2018 років у пунктах пропуску Майорське ( Зайцево ) та Мар`їнка (Курахове) де проживають батьки боржника та пункт пропуску Каланчак, під час поїздки до сина, який проживає на тимчасово окупованій території України в м. Севастополь.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Частинами 1-4 ст.441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно п.8 ч. ст.19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Отже, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.441 ЦПК України. Враховуючи наведені норми, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням підтверджується матеріалами подання приватного виконавця.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенка С.О. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Викладені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 05 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана