ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/301/19Головуючий по 1 інстанції - Мазуренко Ю.В.
Категорія: 304090000 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»;

розглянувши у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2019 року, постановлене під головуванням судді Мазуренко Ю.В. у залі Уманського міськрайонного суду Черкаської області 12 .06. 2019 року о 16 год. 30 хв., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -:

в с т а н о в и в :

21 червня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 13 893 грн. 92 коп.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно до укладеного договору № б/н від 10.01.2011 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань станом на 30.05.2018 року заборгованість складає 13 893 грн. 92 коп., яка складається із: 3 880, 90 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 9 247, 68 грн. пені; 500, 00 грн. штрафу (фіксована частина); 637, 81 грн. штрафу (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи. Звертає увагу на те, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Зазначає, що відповідно до заяви відповідач зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку. Відповідач укладання чи не укладання кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявлялось.

АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу учасниками справи не надано.

Згідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне розглядати справу у письмову провадженні без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підписана відповідачем Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить відомостей про те, що відповідач не лише ознайомилась з її змістом, а й отримала ці умови та правила, з якими вона погодилась, про що має бути зазначено в документі. Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов Договору. За відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невід`ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в заяві-анкеті не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладенні договору та дотримуватися його умов, тобто визначити свою поведінку за цими правилами, що є необхідною умовою для вільного волевиявлення особи при укладенні правочину, передбаченого ч. 3ст. 203 ЦК України. Крім того, у бланку анкети-заяви, в порушення вимог її заповнення та оформлення, не вказано кредитного ліміту, що унеможливлює встановлення обставини дійсних намірів відповідача щодо отримання відповідної визначеної суми коштів, які позивач вказав у позовній заяві.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 10.01.2011 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що дана заява разом з Пам?яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг. Також, клієнт ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що Анкета-заява, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не містить посилань на розмір кредиту, умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу і пені за невиконання умов договору.

Також з матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. Проте, до позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що відповідач не лише ознайомилась з її змістом, а й отримала ці умови та правила, з якими вона погодилась, про що має бути зазначено в документі.

У наданій позивачем суду Анкеті-заяві вбачається відмітка в розділі «Прошу надати мені перераховані нижче послуги» навпроти «Зарплатна картка». Банком надано суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». У зазначеній анкеті-заяві відсутні дані строк дії картки, який рахунок відкрито на ім`я позичальника, не зазначено кредитний ліміт та строк дії картки.

Згідно розрахунку заборгованості, що надана банком, станом на 31.05.2015 року, загальна заборгованість по кредитному договору № б/н від 10.01.2011 року складає 3 234, 84 грн., яка складається з наступного:

2000 грн. - заборгованість за кредитом;

97, 03 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

При цьому, банком також наданий розрахунок заборгованості станом на 30.05.2018 року, згідно якого загальна заборгованість по кредитному договору № б/н від 10.01.2011 року складає 13 893, 92 грн., яка складається з наступного:

3 880, 90 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

9 247, 68 грн. заборгованість за пенею;

12 756, 11 грн. заборгованість за пенею та комісією;

1 137, 81 грн. заборгованість по судовим штрафам.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підтвердження вказаних обставин позивач надав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та розрахунок заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Заявляючи вимогу про стягнення заборгованості у зазначеному розмірі, ПАТ КБ «Приватбанк» не надав на підтвердження доказів, а матеріали справи не містять доказів, які підтверджують те, що позичальник отримав кошти саме у розмірі 2 000 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до заяви відповідач зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанку. Відповідач укладання чи не укладання кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляв.

Однак, колегія суддів апеляційного суду вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (10.01.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21.06.2018 року). А тому кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодилася з умовами та правилами, однак, з цієї анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, а, отже, застосування Умов та Правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року справа № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року справа № 364/594/17, від 24 травня 2018 року справа № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа № 357/16301/15-ц, від 03 квітня 2019 року № 221/5089/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10.01.2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, за таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що до матеріалів справи додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна». Вказаний документ сторонами не підписаний. В наданому витязі вказано тарифи чотирьох кредитних карток «Універсальна», а саме: 1) «Універсальна , 30 днів пільгового періоду»; 2) «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; 3) «Універсальна Contract»; 4) «Універсальна Gold». Проте не зазначено, яка із цих тарифів були надані відповідачу.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, до апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» надав виписку по кредитному рахунку.

Однак, дана виписки не дає підстав та підтверджень того, що ОСОБА_1 отримала кредит саме у розмірі 2 000 грн.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в матеріалах справи міститься клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника банку у порядку спрощеного позовного провадження та посилається, що банк підтримує позовні вимоги у повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, а клопотання у позивача відсутні. Також позивач не заперечує проти прийняття судом заочного рішення у справі, у разі виникнення обставин, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України ( а.с. 32, 33).

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» посилається на постанови Верховного Суду від 07 березня 2018 року по справі № 755/18246/15-ц, від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, в яких зазначено, що підпис позичальником Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку не є обов`язковим. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Однак, зазначені АТ КБ «Приватбанк» обставини не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредиту саме у розмірі 2 000 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини по справі, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог так і в їх заперечення, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який прийшов до обґрунтованого та вмотивованого висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, оскільки в матеріалах справи відсутнє належне підтвердження, що саме ОСОБА_1 було надано кредит ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 2 000 грн. Крім того, суду не надано документальних підтверджень того, що розрахунки заборгованості за договором б/н від 10.01.2011 року, які долучені до позовної заяви, дійсно стосуються кредиту, яким користувався відповідач, так як в розрахунках та в Анкеті заяві немає посилань на відомості, за допомогою яких можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи скаржника, відносно того, що позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» надані належні та допустимі докази по справі не знаходять свого підтвердження у відповідності до матеріалів справи, та у відповідності до ст.ст. 76-79 ЦПК України, оскільки з наданих доказів неможливо встановити наявність обставин (факті) в підтвердження позовних вимог, що дає підстави вважати дані докази як неналежні та необґрунтовані.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку, тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення вимог апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368,369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов