Дата документу 29.08.2019
Справа № 501/4999/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2019 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за

позовом: Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

до

відповідачів:

1 ОСОБА_1

2

ОСОБА_2 предмет та підстави позову: про стягнення заборгованості за кредитним договором,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

1. У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ОСОБА_2 у якому просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, укладеним 10 жовтня 2007 року, у розмірі 27 733,24 доларів США, що еквівалентно 337 121,21 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору від 10 жовтня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 останній отримав кредит у розмірі 15 730,17 доларів США на умовах, визначених договором, на термін до 09 жовтня 2012 року.

Виконання позичальником умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 згідно якого останній несе солідарну з позичальником відповідальність за кредитним договором.

Позичальник допустив заборгованість, яка станом на 21 серпня 2015 року склала 27 733,24 доларів США. Письмові вимоги про виконання зобов`язання, адресовані відповідачам, не виконані, борг не повернуто.

3. ОСОБА_1 30.01.12 року, надав суду заяву про застосування строку позовної давності та заперечення (а.с.55-58 т.1), в яких спростовує вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи тим, що 25.03.2009 року він передав представникам ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майно яке знаходилось в заставі позивача, а саме: автомобіль марки «TOYОTA AVENSIS», державний номер НОМЕР_1 1999 року випуску, що підтверджено договором застави рухомого майна (а.с.59-60 т.1), актом прийому автомобіля від 25.03.2009р. (а.с.62 т.1), довіреністю від 25.03.2007р. (а.с.61 т.1).

4. ОСОБА_2 10.07.2019 року надав до суду відзив на позов (а.с.82-85 т.2), просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

5. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав викладених у позові (а.с.25-26 т.2).

6. Відповідач ОСОБА_2 у письмовому відзиві на позов, наданому до суду 10.07.2019 року (а.с.82-85 т.2), просив суд розглянути справу без його участі.

7. Відповідач ОСОБА_1 29.08.2019 року надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.91 т.2).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

8. Постановою Верховного Суду України від 31 жовтня 2018 року скасовано рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2017 р. (а.с.240-243 т.1), справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

9. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справа розподілена для подальшого розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.246 т.1).

10. Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 21.11.208 року справу прийнято до свого провадження (а.с.249-250 т.1).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

11. Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 15 730,17 доларів США на термін до 09 жовтня 2012 року.

12. Виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором забезпечено договором поруки, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 згідно якого останній несе солідарну відповідальність у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором.

13. 25 березня 2009 року ОСОБА_1 за актом приймання-передачі добровільно передав банку придбаний за кредитні кошти автомобіль марки «TOYOTA Avensis», номерний знак НОМЕР_1 для його реалізації за ринковою ціною та направлення виручених коштів на погашення заборгованості.

14. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2013 року з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року у розмірі 11 913,43 долари США, що еквівалентно 95 227,78 грн. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 і з ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 000 грн.

Матеріали справи не містять доказів щодо виконання вказаного рішення суду.

V. Оцінка Суду.

15. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

16. Виходячи з правового аналізу статей 6, 252 - 255, 256, 259 ЦК України можна зробити висновок про те, що якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором.

17. Згідно пункту 7.1 кредитного договору періодом сплати слід вважати з «10» по «14» число кожного місяця.

У пункті 4.5 кредитного договору сторони погодили, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором становить п`ять років.

18. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

19. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

20. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитуваннязгідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

21. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №14-154цс18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не у повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

22. Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2013 року з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 і на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року у розмірі 11 913,43 доларів США, що еквівалентно 95 227,78 грн. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 000 грн.

Матеріали справи не містять доказів виконання вказаного рішення.

23. Отже, суд доходить до висновку, що такими діями банк (кредитор) скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту шляхом пред`явлення у 2013 році позову до відповідачів про стягнення заборгованості, тобто, відбулась зміна строку дії кредитного договору.

24. Також, судом встановлено, що 25 березня 2009 року ОСОБА_1 за актом приймання-передачі добровільно передав банку придбаний за кредитні кошти автомобіль марки «TOYOTA Avensis», номерний знак НОМЕР_1 для його реалізації за ринковою ціною та направлення виручених коштів на погашення заборгованості.

25. Таким чином, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2013 року по цивільній справі №202/21454/13-ц про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни.

Вказаним рішенням суду вже вирішувалось питання щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом у розмірі 7887,18 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 584,90 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 343,77 доларів США.

26. Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач в обґрунтування даного позову посилається на розрахунок заборгованості, який надається до позову та станом на 21.08.2015 року складається з тих самих складових заборгованості (тіла кредиту, процентів, комісії тощо) (а.с.7-8 т.1). Відмінною складавою частини заборгованості, зазначеної в позові по даній справі та в заочному рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2013 року, є розмір пені за несвоєчасність виконання боргових зобов`язань за договором, який складає 18917,39 доларів США.

27. Отже, заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2013 року вже вирішувалось питання щодо дострокового повернення кредиту та стягнення з відповідачів відсотків, комісії та пені за користування кредитом у тому ж самому розмірі, що і в даному позові.

28. В матеріалах справи відсутні докази того, що між сторонами досягнуто домовленості щодо збільшення строку позовної давності до вимог про повернення позики до п`яти років.

29. Таким чином, враховуючи заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 травня 2013 року, суд вважає неправомірним нарахування та стягнення відсотків, пені за кредитним договором, а позов таким що не підлягає задоволенню у зв`язку з безпідставністю.

30. Якщо вимога не підлягає задоволенню у зв`язку із безпідставністю, то позовна давність до такої вимоги не застосовується.

31. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

32. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

33. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

34. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

35. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

36. Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити з підстав, наведених в рішенні.

37. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

38. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

39. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

40. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

41. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

42. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

43. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, зазначених в своїх письмових заявах, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

2. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду.

4. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

5. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

6. Повний текст рішення виготовлено 29 серпня 2019 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко