ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ПАТ «ОТП Банк» звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 20.04.2006 між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CNL-300/1597/2006, відповідно до умов якого банк перерахував ОСОБА_1 в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача кошти у розмірі 25000 доларів США, а останній зобов'язався сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11 % річних та повернути кредит банку в порядку та у строк до 20.04.2021. У встановлений кредитним договором термін зобов'язання ОСОБА_1 щодо повернення кредиту, сплати процентів виконані не були, що є порушенням умов кредитного договору. На адресу ОСОБА_1 була направлена вимога про повернення кредиту, сплату процентів, інших платежів за кредитним договором (вих. № CNL-300/1597/2006 від 20.04.2006). Станом на 09.10.2015 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становила 12 178,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.10.2015 складає 259 386,17 грн., з них: 10 972,11 доларів США основної заборгованості; 1 206,05 доларів США заборгованість за процентами. Вимога про повернення кредиту не виконана, а тому просив стягнути вказану заборгованість із відповідача.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року позов задоволено тра постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ОТП Банк" кредитну заборгованість в сумі 12178,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09 жовтня 2015 року становить 259 386,17 грн..

Рішення суду мотивоване тим, що зобов'язання відповідачем щодо повернення кредиту та остаточної сплати процентів виконані не були, відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором або контррозрахунку, на спростування розміру грошового зобов'язання, яку позивач просив стягнути з відповідача, а тому з урахуванням презумпції правомірності правочину, укладеного з додержанням встановленої форми, закріпленої ст. 204 ЦК України, суд вважав, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позовні вимоги Банку було заявлені відносно ОСОБА_1 та справа розглядалась відносно цієї особи. Про наявність вказаного рішення апелянт дізнався при розгляді скарги на дії державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно прийняття виконавчого документу до виконання.

В подальшому ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2017 року було виправлено описку у заочному рішенні від 07 лютого 2017 року та вказано вірним вважати по батькові відповідача "Ігорович" замість "Вікторович" (а.с. 97)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду - скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "ОТП Банк" суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання відповідачем щодо повернення кредиту та остаточної сплати процентів виконані не були, відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором або контррозрахунку, на спростування розміру грошового зобов'язання, яку позивач просив стягнути з відповідача, а тому з урахуванням презумпції правомірності правочину позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

З вказаним висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ "ОТП Банк", колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, в позовній заяві Банк посилається на те, що 20.04.2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CNL-300/1597/2006.

Відповідно до умов кредитного договору банк перерахував ОСОБА_1 в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача кошти у розмірі 25 000 доларів США, а останній зобов'язався сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11 відсотків річних та повернути кредит банку в порядку та у строки, обумовлені кредитним договором до 20.04.2021.

З позовної заяви вбачається, що відповідачем по справі є ОСОБА_1, проте на підтвердження своїх позовних вимог, банк надає копії кредитного договору, кредитних заявок, позичальником в яких зазначений ОСОБА_1, а не відповідач по справі.

Позивачем до позову надано лише копію Досудової вимоги, яка стосується відповідача по справі.

Інших доказів того, що 20 квітня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить підтвердження факту надання відповідачеві в квітні 2006 року кредитних коштів в сумі 25 000,00 доларів США, про що стверджував позивач в своїй позовній заяві.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог публічного акціонерного товариства "ОТП Банк".

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На зазначене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення неправомірного рішення.

Колегія наголошує, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з іншим позовом, за іншим обґрунтуванням.

Враховуючи зазначені норми закону, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, в зв'язку із чим оскаржуване рішення як таке, що ухвалене у порушення вимог матеріального та процесуального права підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В зв'язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1, відповідно до ст. 141 ЦПК України на його користь з публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" підлягає стягненню судовий збір в сумі 5 836,50 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 5 836,50 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 04 лютого 2019 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко