УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-730/11

28 січня 2019 року м. Надвірна

Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

з участю заінтересованої особи: ОСОБА_1

представника заінтересованої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», заінтересована особа: ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із заявою, заінтересована особа: ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання.

Вимоги заяви мотивують тим, що 20.01.2012 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області видав виконавчий документ № 2-730/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором.

При звільненні відповідального працівника виконавчий лист було втрачено. Пошуки на той час не призвели до позитивного результату. Пізніше виконавчий документ було знайдено, але строки предявлення виклонавчого документу до виконання було пропущено, доказом чого є копія постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 19.11.2013 року.

З зазначених підстав просять суд визнати поважними причини пропуску пред'явлення виконавчого листа до виконання, та поновити срок предявлення до виконання виконавчого документу № 2-730/11 від 20.01.2012 р., виданого Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області.

12.11.2018 р. від ОСОБА_1 поступило заперечення на заяву про поновлення строку виконавчого документу, в якому зазначає, що заявник в заяві посилається на те, що при звільненні відповідального працівника банку було втрачено виконавчий лист, а коли виконавчий лист було відшукано, то строки пред'явлення виконавчого документа до виконання було пропущено, при цьому як на доказ посилається на постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 19.11.2013 року.

З заявою про поновлення строку виконавчого документу він не погоджується з наступних підстав.

Так, Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області 12.12.2011 р. виніс рішення про стягнення з нього в користь банку боргу в сумі 16353 грн. Рішення набрало законної сили 28.12.2011 року. Виконавчий лист було видано 20.01.2012 року із зазначенням строку пред'явлення виконавчого листа до виконання до 28.12.2012 року.

Банк звернувся до виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення тільки 18.11.2013 року, тобто на момент звернення пройшло 11 місяців з моменту останнього терміну з таким зверненням.

19.11.2013 року головним державним виконавцем відділу ДВС Надвірнянського районного управління юстиції винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження із зазначенням права оскарження вказаної постанови в 10-ти денний термін.

Проте, такого оскарження не поступало до суду до даного часу, тобто після спливу 5-ти років. Проігнорувавши оскарження вказаної постанови, представник Банку знову звернувся до суду про поновлення строку виконавчого документу.

Вважає, що на даний час Банк уже звернувся до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження і тільки після оскарження постанови виконавчої служби теоретично зможе звернутись із установленням строку позовної давності на звернення.

Тому вважає заяву про поновлення строку виконавчого документа надуманою. Зазначає, що ним погашено зазначені збитки. Окрім цього, у своїй заяві заявник посилається на те, що було втрачено виконавчий лист і Банк не міг звернутися до виконавчої служби, проте у банку було достатньо часу на звернення до суду із заявою про повторну видачу виконавчого листа.

Просить відмовити у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про поновлення строку виконавчого документу.

03.12.2018 р. від представника АТ КБ «ПриватБанк» поступила відповідь на заперечення, в якій зазначено, що виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємною частиною "права на суд" та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін./

У справі "Півень проти України" ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

У Законі України "Про виконавче провадження" поняття "виконавче провадження" розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції, заява №183571/91" (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін...".

19.11.2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов'язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко. Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію закону (пункт 31).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Станом, на день подачі заяви про поновлення строку рішення суду від 12.12.2011 р. по справі № 2-730/11 не виконано.

Враховуючи викладене, просить суд поновити строк виконавчого документу № 2-730/11 від 20.01.2012 року, виданий Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області.

Представник заявника в судовому засіданні заяву про поновлення пропущеного строку підтримала повністю з підстав, викладених в заяві та у відповіді на заперечення, просила заяву задоволити та поновити строк для предявлення виконавчого листа до виконання. В подальшому в судове засідання не зявилась, однак від неї поступила заява, в якій просила справу розглядати у її відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення заяви АТ КБ «ПриватБанк» про поновлення пропущеного строку виконавчого документу з підстав, викладених в запереченні на заяву. Просили відмовити у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про поновлення строку виконавчого документу.

Суд, розглянувши заяву, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові матеріали прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.12.2011 р. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, присудженого стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 16353,28 грн., а також 163,53 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення (а.с. 7). Дане рішення набрало законної сили 28.12.2011 року.

20.01.2012 р. на підставі рішення суду було вилано виконавчий лист, із зазначенням строку пред'явлення виконавчого листа до виконання до 28.12.2012 року (а.с. 2).

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення тільки 18.11.2013 року, тобто через 11 місяців з моменту останнього терміну з таким зверненням.

19.11.2013 року головним державним виконавцем відділу ДВС Надвірнянського районного управління юстиції винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у звязку із пропуском строку предявлення виконавчого листа до виконання, із зазначенням права оскарження вказаної постанови в 10-ти денний термін (а.с. 3).

Проте, станом на даний час Банк постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не оскаржив.

Частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що стягувач, який пропустив строк предявлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не визначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Разом з тим, заявник не навів обставин які б давали підставу для висновку про пропуск ним строку для предявлення виконавчого документа до виконання з поважних причин.

Заявником не надано суду будь-яких доказів того, що ним вживалися заходи щодо предявлення до виконання виконавчого документу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором за період з часу видачі виконавчого листа 20.01.2012 року, та з винесення 19.11.2013 р. державним виконавцем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. Крім того, постанова державного виконавця від 19.11.2013 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження у звязку із пропуском строку предявлення виконавчого листа до виконання, заявником у встановленому законом порядку оскаржена не була. Тим самим Банком не доведено поважність причин пропуску строку предявлення виконавчого листа до виконання.

Суд не бере до уваги посилання заявника на те, що виконавчий лист було втрачено при звільненні відповідального працівника, оскільки заявником на підтвердження даних обставин не було надано жодних підтверджуючих доказів, не проведеного жодного службового розслідування, не надано доказів розшуку виконавчого листа.

Таким чином, заявником не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення виконавчого листа до виконання.

Оскільки представником банку на підтвердження обставин пропуску строку предявлення виконавчого документа до виконання не представлено жодних доказів, то суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про поновлення строку предявлення виконавчого документу до виконання слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»,ст.ст. 247, 260, 261, 433 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», заінтересована особа: ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст ухвали

виготовлено 01.02.2019 року