Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 340/440/16-ц

провадження № 61-29751св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Голошинська сільська рада Верховинського району, ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2017 року у складі судді Атаманюка Р. І. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Мелінишин Г. П., Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточнивши в подальшому позовні вимоги, до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Голошинська сільська рада, ОСОБА_3 , про встановлення земельного сервітуту.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником садиби в с. Голошино Верховинського району. Зазначену садибу їй подарував чоловік, який в свою чергу успадкував її від своєї бабусі, яка померла у 1994 році. У зазначеній садибі проживають вона з чоловіком та неповнолітня дитина, а також сім`я її доньки. До вказаного домогосподарства веде під`їзд, який існує ще до побудови будинку у 1959 році. Крім їхніх сімей цим під`їздом та стежкою попри будинок користуються також мешканці присілку Каптарга в с. Голошино, він проходить через земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 У 2014 році між сторонами виник конфлікт, після чого ОСОБА_2 перекрила дорогу, замінивши дерев`яні ворота, які були встановлені для захисту земельної ділянки від худоби, на металеві, повісивши на них замок, позбавивши можливості проїзду та проходу до її садиби. Іншого шляху для проходу до її земельної ділянки немає.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просила встановити постійний безоплатний земельний сервітут у вигляді проходу та проїзду на транспортному засобі через земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1, користувачем якої є ОСОБА_2 , шириною від 3,20 м до 3,50 м, загальною довжиною 116,40 м, який складається з двох частин: перша частина шириною від 3,00 м до 3,50 м, довжиною 81,40 м, площею 273,0 кв.м, що проходить по наявному шляху від центральної дороги до залізних воріт, встановлених відповідачкою; друга частина шириною 3,50 м, довжиною 39,42 м та площею 137,97 кв.м, що проходить від залізних воріт, встановлених відповідачкою, до земельної ділянки, що належить позивачці на праві власності і знаходиться в АДРЕСА_1, який вказаний, як варіант ІІ у висновку № 035/БЗ-16 судової земельно-технічної експертизи, складеному 24 лютого 2017 року судовим експертом Кавецьким В. А., а також стягнути з відповідача судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2017 року позов задоволено частково. Встановлено ОСОБА_1 та членам її сім`ї постійний безоплатний земельний сервітут у вигляді проходу та проїзду на транспортному засобі через земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та перебуває станом на 02 червня 2017 року в користуванні ОСОБА_2 , по наявному шляху шириною від 3,20 м до 3,50 м, довжиною 81,40 м, площею 273,0 кв.м, від центральної дороги до встановлених відповідачем залізних воріт, відповідно до другого варіанту експертного висновку №035/БЗ-16 від 24 лютого 2017 року, та у вигляді проходу по наявному шляху шириною 2,00 м, довжиною 39,42 м, площею 78,84 кв.м від встановлених відповідачем залізних воріт до земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлення земельного сервітуту відповідно до другого варіанту експертного висновку №035/БЗ-16 від 24 лютого 2017 року є необхідним для реалізації прав позивача по користуванню земельною ділянкою, а також обґрунтованим, оскільки такий сервітут відповідає цільовому призначенню суміжних земельних ділянок та забезпечить нормальне господарське використання позивачем своєї земельної ділянки, а з іншого боку, такий вид сервітуту буде найменш обтяжливим для відповідача та не порушить права відповідача щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог, оскільки проїзд та прохід до земельної ділянки позивача через земельну ділянку ОСОБА_2 наявні, а досліджені докази свідчать, що задоволення потреб позивача іншим способом, ніж той, який визначено судом для проходу до її земельної ділянки, є неможливим. Відповідачем не доведено порушення її прав внаслідок встановлення земельного сервітуту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли неправильного висновку про обґрунтованість позовних вимог. Заявник вважає, що судами неправильно оцінено докази у справі, суди не врахували, що влаштування під`їзду до земельної ділянки позивача можливо провести у інший спосіб. Зазначає, що суди дійшли безпідставних висновків. Судами порушено її права на володіння і користування майном.

Короткий зміст відзиву (заперечень) на касаційну скаргу

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених відповідачем судових рішень.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

01 грудня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу передано до Верховного Суду і 05 червня 2019 року розподілено судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,25 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0283 .

Сторони користуються суміжними земельними ділянками, а також є родичами, зокрема, позивач - є дружиною рідного брата відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_5

Спір між сторонами з приводу відсутності проїзду/проходу до належної ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,25 га та щодо встановлення земельного сервітуту з правом проїзду/проходу через належну відповідачу земельну ділянку площею 0,2433 га триває з 2015 року.

Із виданої виконкомом Голошинської сільської ради довідки за вих. № 82 від 06 липня 2016 року слідує, що земельні присадибні ділянки, через які буде здійснюватися під`їзд від дороги загального користування до ділянки ОСОБА_5 (чоловік позивача), належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Іншої під`їзної дороги з інших сторін зробити неможливо.

Відповідно до листа Верховинської районної державної адміністрації №Д-334 від 23 травня 2016 року слідує, що ОСОБА_5 звертався із заявою щодо вирішення спірного питання користування дорогою, яка проходить через земельну ділянку його батька ОСОБА_6 , та спеціалістами агропромислового розвитку райдержадміністрації йому рекомендовано звернутися до сесії Голошинської сільської ради та отримати рішення про влаштування під`їзду до земельної ділянки або заключити договір сервітуту (платного або безоплатного) для влаштування дороги. В разі недосягнення згоди рекомендовано звернутися до суду.

У відповідності до висновку № 035/БЗ-16 судової земельно-технічної експертизи від 24 лютого 2017 року експертом визначено два варіанти можливого облаштування дороги (пішохідної стежки) до господарства ОСОБА_1 .: перший - з сервітутним обтяженням земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що в АДРЕСА_1, шляхом накладення сервітутного обтяження по землевласності ОСОБА_2 і землекористуванні ОСОБА_7 , та другий - з сервітутним обтяженням земельної ділянки ОСОБА_2 , що в АДРЕСА_1, шляхом накладення сервітутного обтяження по землевласності ОСОБА_2 по земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 Експертом встановлено, що по земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 , проходить під`їздна дорога до господарства її сестри ОСОБА_3 (третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог), шириною 3,20 - 3,50 м, довжиною 81,40 м, площею 273,0 кв.м, звивистою конфігурацією. Відтак, експертом запропоновано провести накладення сервітутних обтяжень для проїзду по існуючому під`їзді до господарства ОСОБА_3 .

Із пояснень сторін, наданих у засіданнях місцевого суду, а також і в апеляційному суді, з`ясовано, що вказаною дорогою користувалась і позивач. При цьому відповідач в цілому не заперечувала щодо користування позивачем цим під`їздом і надалі.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відповідності до статті 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів.

Згідно з частиною першою статті 401 Цивільного кодексу України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до частин першої-другої статті 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Частиною другою статті 402 ЦК України передбачено, що земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Відповідно до статті 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

У розумінні приписів наведених норм потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у особи можливості задовольнити свої потреби іншим способом, ніж шляхом встановлення права користування чужою земельною ділянкою - земельного сервітуту.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, у редакції, чинній на час розгляду справи судами, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Подібні положення містять статті 12, 81 чинної редакції ЦПК України.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, із урахуванням наведених норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для встановлення земельного сервітуту на користь ОСОБА_1 у вигляді проходу і проїзду до її земельної ділянки через земельну ділянку, користувачем якої є ОСОБА_2

Суди визначили, що встановлення земельного сервітуту у вигляді проходу і проїзду по вже існуючих і раніше використовуваних шляхах, при недоведеності існування іншого проїзду чи проходу до земельної ділянки позивача, не позбавляє ОСОБА_2 права на користування її земельною ділянкою. Зокрема судами враховано, що доказів звернення до відповідних органів чи установ з метою виготовлення необхідної документації для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд саме на частині земельної ділянки, по якій встановлено сервітутне обмеження з метою проходу до господарства позивача, ОСОБА_2 не надано.

Доводи касаційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції, не свідчать про неправильне застосування судами, норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного, рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 року є такими, що винесені з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для їх скасування відсутні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович