Справа №333/589/19
Пр. №4-с/333/16/19
УХВАЛА
Іменем України
05 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Піх Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Бобко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Розівського районного відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області -
в с т а н о в и в :
До Комунарського районного суду міста Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_1 в якій він просить визнати неправомірною постанову винесену державним виконавцем Розівського районного відділу ДВС ГТУ юстиції у Запорізькій області від 07.09.2018 року з примусового виконання рішення суду № 2-305/2003, та зобов?язати начальнику відділу Розівського ВДВС ГТУ юстиції у Запорізькій області скасувати вищевказану постанову, визнавши постанову неправомірною та скасувати довідку про нарахування заборгованості по аліментам.
В обґрунтування заяви заявник зазначив, що 22.01.2019 року на його адресу з Розівського РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області надійшов лист та довідка від 16.01.2019 року за № 16-26-51/13, в якій зазначено, що 07.09.2018 року згідно заяви стягувача було відкрите виконавче провадження № 57159752 по виконанню виконавчого листа № 2-2305/2003 виданого 30.08.2018 року Комунарським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісячно на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 22.07.2003 року і до повноліття дитини.
По справі № 2-2305/2003 вже видавався оригінал виконавчого листа. 30.08.2018 року було видано дублікат виконавчого листа, про що свідчить ухвала Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30.07.2018 року. Вищевикладене свідчить про те, що Розівським ВДВС фактично сформовано друге виконавче провадження з примусового виконання судового рішення № 2-2305/2003.
В період за який виникла заборгованість діяла норма права ч .1 ст.194 СК України, згідно якої аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред?явленню виконавчого листа до виконання. Спір виник під час дії ч.1 ст.194 СК України до набуття чинності внесених Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 року змін. На підставі чого заявник вважає, що аліменти за виконавчим листом за минулий час підлягають стягненню не більш як за три роки, що передували пред?явленню виконавчого листа до виконання, а не за десять років.
У судове засідання заявник не з`явився, про час та місце слухання справи, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву просив задовольнити в повному обсязі.
Державний виконавець до судового засідання не з`явився, про час та місце був повідомлений своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомив.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Згідно листа повідомлення з Головного Територіального Управління юстиції у Запорізькій області Розівського районного відділу Державної виконавчої служби у Розівському РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області перебували на виконанні наступні виконавчі документи, виконавчий лист виданий 26.04.2006 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя по справі № 2-2560/2006 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку доходу щомісячно на лікування ОСОБА_3 до його одужання та виконавчий лист Комунарського районного суду № 2-2305/2003 року від 30.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з 22.07.2003 року і до повноліття дитини.
07.09.2018 року державним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження за № 57159752 по виконанню виконавчого листа № 2-2305/2003 виданого 30.08.2019 року.
10.01.2019 року було передано за заявою боржника виконавчі провадження до Кальміуського ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області за територіальністю.
Як вбачається з ухвали Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 30.07.2018 року судом було видано дублікат виконавчого листа за № 2-2305/2003 року про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 22.07.2003 року і до повноліття дитини.
Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно ч.ч.2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов?язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно ч. 2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», строки зазначені у частині першій цієї статті встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
Відповідно до ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;
5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Таким чином, при винесенні оскаржуваної постанови держаний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону з метою виконання рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя, яке не було скасовано та не оскаржено, і набрало законної сили.
За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що державним виконавцем було дотримано вимог вищевказаних положень ЗУ «Про виконавче провадження», оскаржувані постанови винесені з дотриманням положень даного Закону, а тому підстав для визнання дій державних виконавців незаконними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-305/2003 від 07.09.2018 року виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 22.07.2003 року і до повноліття дитини, немає.
Разом з тим, суд вважає неправомірними дії державного виконавця в частині нарахування заборгованості за період з вересня 2008 року по вересень 2018 року, тобто більш ніж за три роки, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом?якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.
Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини,які виниклиз дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до ч.1 ст. 194 СК України в редакції станом на 30.06.2010 року, яка діяла на момент виникнення цивільних відносин, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред?явленню виконавчого листа до виконання.
Положення ч.1 ст. 194 СК України, які застосовані державним виконавцем, які передбачають стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред?явленню виконавчого листа до виконання, набрали чинності з 28.08.2018 року згідно Закону № 2475-VIII від 03.07.2018 року.
Отже, до відносин, які виникли до внесення змін слід застосувати строк в 3 роки, а десятирічний строк можливо відрахувати лише починаючи з 28 серпня 2018 року.
До 28 серпня 2018 року діяли норми, які передбачали стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час не більше як за три роки. Враховуючи, що судом покладається обов?язок по стягненню аліментів щомісячно, можна прийти до висновку, що трирічний строк повинен застосовуватися до кожної періодичної виплати.
Тобто до заборгованості, яка виникла до 28 серпня 2018 року повинні застосовуватися норми, які були чинні на момент їх виникнення.
За таких обставин, скарга в частині скасування довідки розрахунку заборгованості з вищенаведених підстав є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
З огляду на викладене, вимога про зобов?язання державного виконавця здійснити новий розрахунок підлягає частковому задоволенню в частині періоду, за який необхідно стягувати аліменти, а саме за останні три роки, що передували пред?явленню виконавчого листа до виконання без урахування наданих ОСОБА_1 квитанцій про перерахунок коштів по сплаті аліментів за вказаний період.
Керуючись ст. ст. 260, 447-451 ЦПК України, -
Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Розівського
районного відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області - задовольнити частково.
Довідку-розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 16.01.2019 року складеної начальником Розінковського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Запорізької області- скасувати.
Зобов?язати начальника Розінковського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Запорізької області Кощавцеву І.А. здійснити новий розрахунок заборгованості по аліментам у ВП № 57159752 за останні три роки, що передували пред?явленню виконавчого листа до виконання без урахування доказів боржника про добровільну сплату аліментів на утримання дитини.
В задоволенні іншої частини скарги відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ю.Р.Піх