КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/2255/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Мельника Я.С., Сушко Л.П., із участю секретарів Топольського В.О., Пітенко І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

01 вересня 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду із названим позовом, де просило в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 659 750,74 грн. за кредитним договором №0 від 03 березня 2008 року та в розмірі 181 865,18 доларів США за кредитним договором №0 від 03 березня 2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1, який є власністю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, та земельну ділянку, загальною площею 0,1046 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка є власністю ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 631 000 грн. на споживчі потреби.

Також, 03 березня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 150 000 доларів США, а ОСОБА_1 - зобов'язався його повернути до 03 березня 2015 року.

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, між сторонами було укладено договір іпотеки №78012/6066 за яким ОСОБА_1 передав в іпотеку будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва, ухваленим 28 квітня 2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкраСиббанк» задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн» заборгованість за кредитним договором №0 від 03 березня 2008 року у розмірі 312 451,10 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07 квітня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто - Лайн» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» 87 524,44 доларів США - заборгованість за кредитом, 33 047,69 доларів США - заборгованість за процентами, 55,19 доларів США - пені за кредитом, 26,24 доларів США - пені за процентами.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не сплачено заборгованості по кредиту та рішення судів не виконані, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» за кредитним договором №0 у розмірі 659 750 грн. та за кредитним договором №0 - 181 865,18 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №78012/6066 - на будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки - шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що відповідно до п.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

На час звернення до суду заборгованість ОСОБА_1 не погашена та складає 659 750,74 грн.за першим договором та 181 865,18 доларів США та 3 768,14 грн. пені - за другим, що надає банку право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 03 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1, як суб'єктом підприємницької діяльності, було укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 150 000 доларів США, а ОСОБА_1 - зобов'язався його повернути до 03 березня 2015 року згідно до графіку погашення кредиту за процентною ставкою 13,90 % річних ( а.с. 16-24 т.1 ).

Того ж дня, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 631 000 грн. на споживчі потреби, а ОСОБА_1 - зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 10 березня 2015 року згідно з графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 13,90 % річних ( а.с. 29-35 т.1 ).

З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання щодо кредитних договорів, зокрема, №№0, 0 від 03 березня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки №78012/6066 ( а.с. 44-45 т.1 ).

Відповідно до п. 1.1. цього договору, ОСОБА_1 передав позивачу в іпотеку будинок АДРЕСА_1, який є власністю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 18 лютого 1998 року Президентом Київської Універсальної біржі Деточка Н.Н. за №D8716/1551 та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 24 лютого 1998 року та земельну ділянку, загальною площею 0,1046 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка є власністю ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Київської міської Ради від 07 липня 1998 року за №65, кадастровий №75397037.

Відповідно до п. 4.1. договору, у разі порушення основного, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду ( там же ).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва, ухваленим 28 квітня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн» стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн», заборгованість за кредитним договором №0 від 03 березня 2008 року у розмірі 312 451,10 грн. та судові витрати - 1 562,25 грн. ( а.с. 46-48 т.1 ).

Окрім цього, рішенням Господарського суду м. Києва від 07 квітня 2014 року, ухваленим у справі за позовом Пубілчного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн» про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 03 березня 2008 року позовні вимоги позивача задоволено повністю та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто - Лайн» на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 87 524,44 доларів США - заборгованість за кредитом, 33 047, 69 доларів США - заборгованість за процентами, 55, 19 доларів США - пеня за кредитом, 26,24 доларів США - пеня за процентами та судовий збір - 19 287,67 грн. ( 49-55 т.1 ).

Постановою старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Абакумовою НадієюІванівною від 26 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження на примусове виконання вказаного рішення господарського суду від 07 квітня 2014 року ( а.с. 30 т. 2 ).

Разом з тим, згідно наданого розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором №0 станом на 22 серпня 2016 року, її розмір становить 659 750 грн., яка складається з 245 744,69 грн. - суми заборгованості за кредитом, 231 028,52 грн. - суми заборгованості за відсотками, 104 578,02 грн. - суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом і нарахована з 23 серпня 2015 року по 22 серпня 2016 року, 78 399,51 грн. - суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками, нарахована з 23 серпня 2015 року по 22 серпня 2016 року.

За кредитним договором №0 від 03 березня 2008 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, заборгованість становить 181 865,18 доларів США, що станом на 22 серпня 2016 року за курсом 25.26244 грн. за 1 долар США еквівалентно 4 594 358,19 грн. та заборгованість по пені 3 768,14 грн., яка складається з 87 524,44 доларів США - суми заборгованості за кредитом, 94 340,74 доларів США - суми заборгованості за відсотками, 1 891,65 грн. - суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 22 березня 2016 року по 22 серпня 2016 року, 1 876,49 грн. - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками, нарахована з 22 березня 2016 року по 22 серпня 2016 року ( а.с.60-75 т. 1 ).

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, 01 вересня 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду із названим позовом ( а.с. 1-3 т. 1 ).

При цьому, будь-яких належних, допустимих достовірних та достатніх доказів на підтвердження виконання рішення Господарського суду м. Києва від 07 квітня 2014 року та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2014 року на спростування наданого розрахунку матеріали справи не містять і таких не надав суду апеляційної інстанції відповідач.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 204, 528, 546-548, 610, 614, 627 ЦК України, ст.ст. 39, 43 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 15,16 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення оскарженого рішення, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

При цьому, доводи апелянта про те, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства та те, що за кредитним договором №00 він виступає, як суб'єкт підприємницької діяльності, на переконання апеляційного суду, не свідчить про помилковість висновків місцевого суду, оскільки з приводу заявлених вимог існує спір, що не заперечується відповідачем, а вимоги позивача взаємопов'язані між собою, які неможливо розглядати порізно.

Зазначене повністю грунтується на матеріалах постанови №569/2749/15-ц Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року.

Окрім цього, як зазначено в ч. 2 ст. 376 ЦПК України, підставою для скасування або зміни рішення може бути порушення норм процессуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом другої інстанції не встановлено.

Посилання апелянта на те, що якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, на переконання апеляційного суду, не відповідають дійсності, так як, відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року по справі №6-1080цс15, де серед іншого, зокрема, зазначено наступне.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення судового рішення, суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Також, на переконання апеляційного суду, посилання апелянта на те, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн» досягнуто домовленості щодо взяття останнім на себе обов'язку по сплаті кредиту, не є належною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки спірний договір іпотеки та дані кредитні договори в розумінні ст. 204 ЦК України є правомірними та підлягають виконанню.

Крім цього, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто-Лайн» не замінило ОСОБА_1, як боржника за кредитними договорами, а лише, відповідно до договору поруки №238647 від 27 квітня 2009 року ( а.с. 93-95 т. 1 ) воно відповідає в солідарному порядку за належне виконання боргових зобов'язань.

При цьому, наявний у справі основний договір купівлі-продажу автобусів №17/04/09 від 17 квітня 2009 року ( а.с. 96, 97 т. 1 ), на переконання апеляційного суду, не спростовує його зобов'язання за кредитним договором, а відтак - не свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що стягнення заборгованості може відбуватися за рахунок іншого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Автолайн», як поручителя, банк прийняв виконання договорів іншою особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Автолайн», кредитним договором №0 передбачені інші види відшкодування заборгованості, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не спростовують встановлені місцевим судом обставини справи та висновки, а відтак - не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог.

Окрім іншого, доводи апелянта про те, що суд повинен зазначити в рішенні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, з точки зору суду другої інстанції, не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судового рішення, оскільки, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася, що повністю узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі №235/3619/15-ц ( провадження №14-11цс18 ).

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: Я.С. Мельник

Л.П. Сушко