ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2862/19 Справа № 210/5258/18 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач -ОСОБА_1

відповідачі:Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,-

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 07 листопада 2018року, яке постановлено суддею Сільченко В.Є. у м.Кривому Розі та повне судове рішення складено 07 листопада 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про стягнення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий» 7 років 06 місяців - 18.12.2000 р. - 10.06.2008 р. - газівником, слюсарем-ремонтником, розподільником робот.

16.06.2002 р. в 14.45 з ним стався нещасний випадок на виробництві і він отримав проникаюче рогівко-склеральне поранення з випадінням радужки, внутрішньооковим чужорідним тілом, гіфему, гемоортальм, травматичну катаракту правого ока.

По факту трудового каліцтва комісією створеною на підприємстві було проведено розслідування про що був складений акт про нещасний випадок № 29 від 19.06.2002 р.

За висновком МСЕК від 26.09.2002 року серії МСЕ-ДНА-01 №319730 йому була встановлена третя група інвалідності безстроково.

За висновком МСЕК від 23.03.2009 року серії ДНА-02 № 027875 встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 55 % безстроково та третя група Інвалідності трудова. Згідно довідки МСЕК позивач потребує «мед. мед. правої полості ока, протезування».

Внаслідок отримання трудового каліцтва ОСОБА_1 не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Відчуває себе неповноцінною людиною через травму правого ока, його турбує відчуття болю, неможливість повноцінно бачити.

Позивач став комплексувати через увіччя, вже не відчуває себе повноцінною людиною, при зустрічі із старими друзями він змушений пояснювати що з ним трапилось, відчуває ніяковість.

У зв'язку з отриманою травою він змушений був змінити ритм та організацію свого життя, тому просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 148920 гривень.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 35000 (тридцять п'ять) тисяч гривень без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб за спричинену моральну шкоду в зв'язку з втратою здоров'я на виробництві.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 /сімсот чотири гривні вісімдесят копійок/ гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність причинного зв'язку між діями відповідача і ушкодженням здоров'я позивача ОСОБА_1, посилаючись на те, що підприємство не вчиняло будь-яких протиправних дій, які призвели до ушкодження здоров'я позивача.

Також, відповідач вказує, що після нещасного випадку позивача було переведено на більш легку працю, в подальшому у 2008 році він звільнився з роботи за власним бажанням, при цьому при повторному переогляді у 2009 році було встановлено 55% втрати професійної працездатності та незмінена група інвалідності, ОСОБА_1 вже не працював на підприємстві відповідача.

Окрім, того відповідач вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Просить прийняти до уваги, що викид мастила є непередбачуваною, раптовою ситуацією, нехарактерною для виробничого процесу у ФСЛЦ, виникнення такої ситуації є випадковістю, а не прогнозованим явищем.

Сторони не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача газівником, слюсарем-ремонтником, розподільником робот (а.с. 11-13).

Згідно Акту №29 Форми Н-1 від 19 червня 2002 року про нещасний випадок на виробництві, 16 червня 2002 року на Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь», саме в Цеху ремонтно-металургійного обладнання №2 (ЦРМО- 2), в сумішо-підготовчому відділенні ФСЛЦ - стався нещасний випадок з ОСОБА_1

Пунктом 6 Акту №29 від 19.06.2002, встановлено, що о 14 год. 45хв. бригадир слюсарів-ремонтників Неткал В.Д. виконував насадження корпусу роликового підшипника на вісь валу за допомогою кувалди, ударяючи нею по кришці корпусу підшипника. Крізь зазор між фланцем та корпусом підшипника стався викид мастила, яке потрапило у праве око слюсар- ремонтнику ОСОБА_1, який знаходився поруч з місцем виконання робіт. Внаслідок цього він отримав проникаюче рогівко-склеральне поранення з випадінням радужки, внутнішньооковим чужорідним тілом, гіфему, гемоортальм, травматичну катаракту правого ока (а.с. 3-4).

Відповідно до Довідки МСЕК Постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань №8764 від 18.10.2002, визначено первинно позивачу встановлена стійка втрата працездатності 45% безстроково (а.с.6). Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань було виплачено одноразову допомогу - 8800,00грн. та п.5 Постанови №8764 від 18.10.2002 вирішено сплачувати щомісячно 229,68грн. - компенсацію втраченого заробітку (а.с.15-17).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов'язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму позивач отримав в період праці на підприємстві відповідача, тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є винним підприємством у виникненні профзахворювання позивача та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.

Отже, до даних правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року.

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст.440-1 ЦК (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст.440-1 ЦК, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 3723,00 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 18 615,00 грн., а максимальний - 744600,00 грн.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов'язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Так судом було встановлено, що16 червня 2002 року на Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь», саме в Цеху ремонтно-металургійного обладнання №2 (ЦРМО- 2), в сумішо-підготовчому відділенні ФСЛЦ - стався нещасний випадок з позивачем ОСОБА_1, внаслідок якого він отримав проникаюче рогівко-склеральне поранення з випадінням радужки, внутнішньооковим чужорідним тілом, гіфему, гемоортальм, травматичну катаракту правого ока.

За висновком МСЕК від 26.09.2002 року позивачу первинно була встановлена третя група інвалідності безстроково, в подальшому висновком МСЕК від 23.03.2009 встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 55 % безстроково та третя група інвалідності трудова.

Отже, в судовому засіданні був встановлений факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди у зв'язку з отриманням ним на виробництві відповідача, трудового каліцтва, у зв'язку з чим він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 55% та йому безстроково становлено третю групу інвалідності, внаслідок чого порушуються його нормальні життєві зв'язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані позивача.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 відповідачем заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм, ст. 173 КЗпП України, Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих звязків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Таким чином, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як роз'яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв'язку з ушкодження здоров'я, отриманним внаслідок каліцтва на виробництві.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнає ОСОБА_1, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності позивача 55%, встановлення третьої групи інвалідності безстроково, стан його здоров'я, наслідки які можуть наступити, тяжкість вимушених змін в його житті, тривалість страждань і переживань, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, беручи до уваги тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, яку він отримав у зв'язку із трудовим каліцтвом, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили, вважає що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, і в цій частині відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.367, ч.1 ст.369, ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.КривогоРогу від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 31 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: