Справа № 405/509/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дерев`янко А.В.

за участю: представника заявника Горбань ОСОБА_1 В., Ледовської Т.В.

заінтересованої особи Фесько К ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу заступника прокурора Кіровоградської області на рішення старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Фесько Катерини Михайлівни, заінтересовані особи: Подільський відділ державної виконавчої служби міста Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, Непотенко ОСОБА_3 Анатолійович, Кіровоградська обласна лікарня про визнання неправомірною та скасування постанови, зобов`язання вжити заходів до примусового виконання , -

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Кіровоградської області В. Приходько звернувся до суду зі скаргою на рішення старшого державного виконавця Подільського ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області Фесько К.М. В обґрунтування скарги вказав, що на виконання вироку Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.11.2016 року, яким, зокрема задоволено цивільний позов прокуратури області в інтересах Кіровоградської обласної лікарні про стягнення з ОСОБА_4 коштів у сумі 28564,14 грн., 09.08.2017 року цим же судом було видано виконавчий лист № 405/5682/15-к, який перебував на виконанні у Подільському ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області. Однак, 17.12.2018 року старший державний виконавець Фесько К.М. прийняла рішення про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення.

Заявник вважає, що державним виконавцем не було вжито всіх передбачених законом заходів для з`ясування наявності майна та доходів (грошових коштів) боржника, місця проживання, перебування боржника, до суду не було скеровано подання про розшук боржника, не встановлено чи документований боржник паспортом для виїзду за кордон чи перетинав кордон, не вирішувалося питання наявності підстав для звернення до суду з поданням про встановлення обмеження у праві виїзду боржника за межі України, а також інших заходів примусового характеру для фактичного виконання рішення суду. Внаслідок неправомірного рішення про повернення виконавчого документу стягувачу, рішення суду наразі залишається невиконаним.

За таких обставин, просить визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області Фесько К.М. від 17.12.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 405/5682/18 від 09.08.2017 року та зобов`язати державного виконавця Подільського ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області вжити заходів щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа та провести виконавчі дії у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

19.04.2019 року старший державний виконавець Подільського ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області Фесько К.М. подала до суду відзив на скаргу, в якому вказала, що протягом 2017-2018 рр. державними виконавцями Подільського та Фортечного відділів ДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області проводилися виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа № 405/5682/18 від 09.08.2017 року, зокрема здійснені заходи щодо встановлення майнового стану боржника, за наслідками яких встановлено, що у боржника відсутнє зареєстроване на праві власності нерухоме майно та транспортні засоби; боржник не працює за трудовим чи цивільно-правовим договором, не перебуває на обліку як пенсіонер; не має відкритих рахунків у банках та фінансових установах; відсутня інформація про отримання ним доходу. У грудні 2018 року державний виконавець повторно направила запити до реєструючих органів з метою виявлення майна боржника, однак виявити його не вдалося. 14.12.2018 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що у ОСОБА_4 відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, про що складено відповідний акт. 17.12.2018 року державний виконавець, керуючись п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесла постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Вказала, що повернення стягувачу виконавчого документу з цієї підстави не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ. Також зазначила, що 15.02.2019 року прокуратурою Кіровоградської області подано заяву до Подільського ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого листа та 19.02.2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження. За таких обставин просить у задоволенні скарги на рішення державного виконавця відмовити у повному обсязі.

07.05.2019 року заступник прокурора Кіровоградської області подав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що державний виконавець у відзиві на скаргу не вказала на наявність або відсутність підстав для звернення до суду з поданням про встановлення обмеження у праві виїзду боржника за межі України, розшуку боржника, не вказала причини невжиття заходів щодо відібрання у боржника пояснень з приводу невиконання рішення суду, тощо. Вважає, що державний виконавець не вжила всіх передбачених законом заходів, в тому числі примусового характеру, для фактичного виконання судового рішення, а тому він не визнає доводів та заперечень державного виконавця.

Представники заявника у судовому засіданні вказали, що вимоги скарги підтримують, просять її задовольнити та пояснили, що 13.02.2019 року дійсно повторно скерували виконавчий лист на виконання та на підставі чого було відкрито виконавче провадження.

Старший державний виконавець Подільського ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області Фесько К.М. у судовому засіданні заперечила проти скарги та пояснила, що виконавець вжив заходів для виконання виконавчого листа, однак у боржника відсутнє майно для погашення боргу. Виконавцем були здійснені запити у державні органи, складено акт за місцем проживання боржника, тобто вжиті всі дії для виявлення майна у боржника. Також вказала, що боржник не працює, пенсію не отримує, до відділу ДВС боржника не викликали.

10.05.2019 року представник Подільського ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області подала до суду клопотання від 06.05.2019 року в якому просить розглянути справу без представника відділу за наявними матеріалами у справі.

Представник Кіровоградської обласної лікарні 18.07.2019 року подала до суду заяву, в якій вимоги скарги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити її та розглянути справу за їх відсутності.

ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши скаргу, дослідивши надані учасниками докази, матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що з серпня 2017 року на виконанні у Подільському ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області перебувало виконавче провадження № 54540372 з примусового виконання виконавчого листа № 405/5682/15-к про стягнення з ОСОБА_4 на користь Кіровоградської обласної лікарні коштів у сумі 28564,14 грн. за цивільним позовом прокуратури області в інтересах держави (а.с. 69).

З наданих державним виконавцем письмових доказів на підтвердження її заперечень щодо її бездіяльності вбачається, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем направлено виклики боржника до органу ДВС, запити до державних органів та інших організацій про наявність у боржника зареєстрованого за ним рухомого (автотранспортні засоби) та нерухомого майна та виявлення джерел доходу боржника, здійснено виходи державного виконавця за відомими місцями проживання або реєстрації боржника. Згідно наданих відповідей вбачається, що транспортні засоби за боржником не зареєстровані, нерухоме майно у власності боржника не перебуває, інформація стосовно сум доходу та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня, на обліку в органах ДПС та УПФ, в трудових відносинах з підприємствами та організаціями боржник не перебуває, а за відомими місцями проживання або реєстрації боржника або його майна не виявлено.

Актом державного виконавця від 14.12.2018 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення (а.с. 126).

Постановою державного виконавця від 17.12.2018 року вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у якій зазначено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с. 128).

При цьому, 19.02.2019 року старшим державним виконавцем Подільського ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області Фесько К.М. відкрито виконавче провадження № 58402662 з примусового виконання виконавчого листа № 405/5682/15-к (а.с. 50).

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Обов`язки і права виконавців визначені у статті 18 цього Закону, за змістом якої державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Для виконання вказаних обов`язків державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні, у разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, тощо.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 цього Закону виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у десятиденний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 року у справі № 910/25970/14.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення державним виконавцем у повній мірі виконавчих дій, спрямованих на розшук боржника та наявного у нього майна. Так, органом державної виконавчої служби не було вжито всіх необхідних та можливих заходів для належного примусового виконання рішення місцевого загагльного суду, а саме не надано доказів направлення запитів до контролюючих органів щодо наявності зареєстрованих катерів, яхт, повітряних суден, сільськогосподарської техніки та технологічного обладнання, іншого рухомого майна, корпоративних прав, цінних паперів, належних на праві власності боржнику. Також до суду не було скеровано подань про розшук, привід боржника, не вирішувалося питання наявності або відсутності підстав для звернення до суду з поданням про встановлення обмеження у праві виїзду боржника за межі України, хоча з наданого скаржником листа УДМС України в Кіровоградській області від 21.01.2019 року № 3501.3-381/35.2-19 вбачається, що боржник ОСОБА_4 15.01.2018 року був документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 12).

Крім того, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своєму рішенні від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

У рішенні від 29.06.2004 року ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» суд нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном.

У рішенні від 05.07.2012 року у справі «Глоба проти України» ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності. Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Таким чином, пред`являючи виконавчий документ до виконання, стягувач має законні та обґрунтовані очікування, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, буде виконано відповідно до вимог та в порядку, встановленому законом, у розумний строк, необхідний для вчинення таких дій, що також не потребуватиме вчинення стягувачем додаткових дій, яких можна було б уникнути у разі дотримання вимог закону.

Твердження державного виконавця про те, що повернення виконавчого документа стягувачу не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення, не може бути покладене в основу висновку про те, що незаконними діями органу державної виконавчої служби стягувачу не завдається шкода. Прийняття такого твердження свідчило б про ілюзорність «права на суд», складовою якого є забезпечення виконання судового рішення, адже у такому випадку стягувачу пропонується повторно звертатися до органу, незаконні дії якого призвели до втрати ефективності першого звернення.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.09.2018 року у справі № 926/3837/17.

З урахуванням викладеного, зважаючи на повноваження та законодавчо визначені механізми, які мають бути застосовані державними виконавцями в процесі виконання судових рішень, суд вважає, що скаргу в частині визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця Подільського ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області Фесько К.М. від 17.12.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу слід задовольнити.

В той же час, здійснення заходів щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа та проведення виконавчих дій врегульовано ст.ст. 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають відповідний порядок вчинення таких дій, а суд при розгляді скарг на дії (рішення) органу державної виконавчої служби не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця, тому вимоги про зобов`язання державного виконавця вжити заходів щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа та проведення відповідних виконавчих дій задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 258-260, 448-451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу заступника прокурора Кіровоградської області на рішення старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Фесько Катерини Михайлівни, заінтересовані особи: Подільський відділ державної виконавчої служби міста Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, Непотенко ОСОБА_3 Анатолійович, Кіровоградська обласна лікарня про визнання неправомірною та скасування постанови, зобов`язання вжити заходів до примусового виконання задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Фесько Катерини Михайлівни від 17.12.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 405/5682/15-к від 09.08.2017 року.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду, або в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 23.08.2019 року.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний