Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 584/1512/16-ц

провадження № 61-21471св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_4 на заочне рішення Путивльського районного суду Сумської області від 31 січня 2017 року у складі судді Данік Я. І. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 01 червня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Хвостика С. Г., Бойка В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди землі.

Позов мотивовано тим, що після смерті батьків вона успадкувала земельну ділянку, площею 2,8952 га, під кадастровим номером :04:002:0924 , що розташована на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області. На початку 2013 року на підставі усної домовленості з відповідачами про переоформлення земельної ділянки з метою подальшого укладення договору оренди землі, вона передала правовстановлюючі документи відповідачам і 10 квітня 2013 року надала довіреність на ім`я ОСОБА_3 на управління та розпорядження всім належним їй майном. 02 лютого 2015 року від її імені, але без її відома, ОСОБА_3 уклала договір оренди землі зі своїм чоловіком - ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що ОСОБА_3 уклала цей договір оренди в інтересах своєї сім`ї, а не в її інтересах, а також на те, що відповідачі усунули її від участі у визначенні суттєвих умов договору оренди - розміру орендної плати та строку дії договору, просила визнати недійсним договір оренди землі від 02 лютого 2015 року, укладений між нею та ОСОБА_2

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 31 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди № 2 від 02 лютого 2015 року земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,8952 га, під кадастровим номером :04:002:0924 , яка знаходиться на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 275,60 грн. з кожного, в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зміст спірного договору суперечить приписам частини третьої статті 238 ЦК України, оскільки ОСОБА_3 , укладаючи договір оренди землі від 02 лютого 2015 року зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , діяла не в інтересах довірителя ОСОБА_1 , а в інтересах своєї сім`ї, а отже - і у власних інтересах.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції:

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 01 червня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилено. Заочне рішення Путивльського районного суду Сумської області від 31 січня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 вчинила правочин від імені особи, яку представляє, у своїх інтересах.

При відхиленні доводів апеляційної скарги про те, що укладення договору оренди земельної ділянки будь-яких прав та законних інтересів ОСОБА_1 не порушує, передача в оренду земельної ділянки відбулася за ініціативою та згодою позивача, в межах повноважень, передбачених нотаріально посвідченою довіреністю, наданих ОСОБА_3 , апеляційний суд вказав, що вони не спростовують висновків суду про визнання договору недійсним з підстав суперечності цього договору положенням частини третьої статті 238 ЦК України.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі

У червні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Путивльського районного суду Сумської області від 31 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 01 червня 2017 року .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що незважаючи на ту обставину, що передача в оренду земельної ділянки відбулася за ініціативою та згодою позивача ОСОБА_1 та в межах повноважень передбачених нотаріально посвідченою довіреністю наданих ОСОБА_3 , укладення договору оренди земельної ділянки, будь-яких прав та законних інтересів ОСОБА_1 не порушило, а посилання ОСОБА_1 на відсутність згоди на укладення договору оренди земельної ділянки та ніби то на зловмисну домовленість його довірителя з ОСОБА_3 не підтверджені належними доказами, суд першої та апеляційної інстанції значно відступив від принципів повноти та об`єктивності судового розгляду та фактично виніс незаконне рішення.

Судами не прийнято до уваги висновки Верховного Суду України № № 6-94цс13, 6-118цс13, 6-127цс13, із чого вбачається порушення судом вимог статті 1 ЦПК України щодо справедливого та неупередженого розгляду справи.

Позивачем та її представником протягом всього часу розгляду справи не доведено та не надано будь-яких доказів, які б свідчили про фіктивність договору оренди землі, або укладення його проти волі.

Аргументи інших учасників справи

Інші учасники справи відзив або заперечення на касаційну скаргу не подавали.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року справу призначено до розгляду.

У квітні 2018 року матеріали цивільної справи № 584/1512/16-ц надійшли до Верховного Суду.

10 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані доповідачу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 02 лютого 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі № 2, за умовами якого ОСОБА_1 передала в оренду ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 2,8952 га, під кадастровим номером :04:002:0924 , що розташована на території Новослобідської сільської ради Путивльського району Сумської області на строк 25 років, а ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати до 31 грудня поточного року орендну плату в розмірі 1 404,14 грн.

ОСОБА_1 не підписувала оспорюваний договір оренди землі, а підпис від її імені вчинено ОСОБА_3 на підставі виданої довіреності. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є чоловіком та дружиною.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

У постанові Верховного Суду України від 16 травня 2011 року у справі № 3-31гс11 зроблено висновок, що «відповідно до частини 3 статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. Отже, вказана норма встановлює заборону на укладення правочину, в якому один представник одночасно виступає від імені декількох контрагентів».

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суди не встановили, які права чи інтереси позивача порушені вчиненням оспорюваного договору.

За таких обставин, не встановивши, що які права чи інтереси позивача порушені, суди зробили неправильний висновок про визнання недійсним договору оренди землі № 2 від 02 лютого 2015 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

Оскільки подана ОСОБА_1 позовна заява містила вимоги немайнового характеру, при пред`явленні позову позивач сплатив судовий збір в сумі 551,20 грн. (0,4 х 1378).

При поданні апеляційної скарги - ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 60,32 грн (551,20 х 110%).

При подачі касаційної скарги - ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 661,44 грн. (551,20 х 120%).

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_2 , подана представником ОСОБА_4 підлягає задоволенню, ухвалені у справі судові рішення скасуванню та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 31 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 01 червня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди землі відмовити.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Путивльського районного суду Сумської області від 31 січня 2017 року та ухвала апеляційного суду Сумської області від 01 червня 2017 року втрачають законну силу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору в загальній сумі 1267,76 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: Н. О. Антоненко І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук