ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3133/18

Головуючий у першій інстанції - Ільченко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/232/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство",

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прилуцьке хлібоприймальне підприємство" про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,

місце ухвалення рішення суду - м. Прилуки,

дата складання повного тексту рішення суду - 16.11.2018,

У С Т А Н О В И В:

19.09.2018 ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТОВ «Прилуцьке Хлібоприймальне підприємство», в якому, після збільшення позовних вимог (а.с.38-39) просив стягнути з відповідача на свою користь 22558,25 грн компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати - 13103,25 грн за період з 10.08.2018 по 17.09.2018 та 11006,73 грн додатково по день розгляду справи.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що з 01 липня 2010 року він працював на підприємстві на посаді майстра. Звільнений з роботи на підстав п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін) з 10.08.2018. При звільненні відповідач не виплатив компенсацію за невикористану відпустку за 55 календарних днів у сумі 22558,25 грн. Оскільки вчасно розрахунок при звільненні проведений не був, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідач від виплати боргу ухиляється.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 22 558,25 коп. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» просить скасувати рішення суду першої інстанції частково, ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути на користь позивача компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 1 640,60 грн, а з позивача на користь відповідача 1056 грн судового збору, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів. Скаржник зазначає, що право на додаткову відпустку в розмірі 7 календарних днів за особливий характер праці позивач обґрунтував Положенням про відпустки працівникам ТОВ «Прилуцьке ХПП» за умови праці та за особливий характер роботи». Оригінал вказаного Положення позивачу надало інше підприємство - ТОВ «ВО «Хліб Прилуччини», при тому, що у відповідача такий документ відсутній. На підставі цього Положення кількість днів невикористаної відпустки було розраховано невірно. Відповідач визнає, що кількість днів невикористаної відпустки за період роботи позивача становить лише 4 дні, а сума компенсації за невикористану щорічну основну відпустку становить 1640,60 грн.

Позивач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із наявності у позивача 55 невикористаних днів відпустки, що підтверджується особовою картою форми П-2, в якій зазначаються періоди надання відпустки працівнику. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати, суд вказав на відсутність у відповідача первинних бухгалтерських та кадрових документів, що унеможливило проведення підприємством виплат сум, належних працівникові в день звільнення.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволених вимог, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що наказом директора ТОВ «Прилуцьке ХПП» від 01 липня 2010 року № 2-к ОСОБА_2 був прийнятий на посаду майстра з 01 липня 2010 року, згідно з контрактом, з випробувальним терміном 3 місяці, з виплатою заробітної плати відповідно до штатного розпису (а.с. 6-12).

Наказом в.о. директора ТОВ «Прилуцьке ХПП» про надзвичайні обставини № 1-В від 20 серпня 2018 року зобов'язано виплатити заробітну плату всім працівникам за фактично відпрацьований час в період з 01 по 10 серпня 2018 року в розмірі мінімальної заробітної плати (а.с. 27). У додатку № 1 до вказаного наказу викладений Порядок відновлення первинної кадрової документації, пунктом 3 якого зобов'язано відновити особові картки працівників та бухгалтерські звіти для подальшої можливості вирахувати кількість днів невикористаної відпустки та суму компенсації (а.с. 28).

Згідно з наказом ТОВ «Прилуцьке ХПП» від 31 серпня 2018 року № 79-к ОСОБА_2 було звільнено з посади майстра за згодою сторін з 10 серпня 2018 року відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Цим же наказом наказано бухгалтерії провести працівнику відповідні нарахування (а.с.13).

10.09.2018 ОСОБА_2 направив на ім'я в.о. директора ТОВ «Прилуцьке ХПП» Кислій О.А. претензію з вимогою провести з ним остаточний розрахунок при звільненні та сплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку (а.с.14).

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звернувшись з даним позовом, ОСОБА_2 зазначав, що при його звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку, а саме не виплатив компенсацію за 55 днів невикористаної відпустки.

Відповідно до особової картки (типова форма П-2) працівника ТОВ «Прилуцьке ХПП» ОСОБА_2, останньому надавалися щорічні (основні та додаткова) відпустки за період з 01 липня 2010 року (дата прийняття на роботу) по 10 серпня 2018 року (дата звільнення) в загальній кількості 163 календарних днів (а.с.18).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки.

Положенням Про відпустки працівникам ТОВ «Прилуцьке ХПП» за умовами праці та за особливий характер праці встановлена для майстра тривалість основної відпустки 24 календарних дні та додаткової відпустки 7 календарних днів.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП України вона може бути стягнута на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

За замістом положень ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку, оскільки роботодавцем не був дотриманий встановлений трудовим законодавством порядок виплати такої компенсації при звільненні працівника.

Позивач має право на основну щорічну відпустку строком 24 календарні дні та додаткову 7 календарних днів.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що позивач не мав права на додаткову відпустку терміном 7 днів, оскільки оригінал Положення про відпустки працівникам ТОВ «Прилуцьке ХПП» за умови праці та за особливий характер праці у відповідача відсутній, а конкретна тривалість такої відпустки встановлюється колективним чи трудовим договором. Проте такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, оцінював надані обома сторонами докази щодо предмету спору у сукупності.

Так, з особової картки, що була додана до позовної заяви, вбачається, що позивачу в 2018 році, окрім основної, була 10.04.2018 надана додаткова відпустка тривалістю 7 календарних днів.

Відсутність цієї картки на час розгляду справи у відповідача не свідчить про те, що її не існувало взагалі, або про неправильність чи неповноту відображеної у ній інформації. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що для посади майстра на підприємстві було передбачено іншу тривалість основної та додаткової відпусток, ніж як 24 календарні дні основної відпустки та 7 календарних днів - додаткової.

Стороною відповідача не надано також доказів на підтвердження того, що за період 2017-2018 років умови надання відпусток працівникам були змінені.

Отже, апеляційний суд вважає, що наведені вище наявні у матеріалах справи докази у сукупності, які не були спростовані стороною відповідача в ході судового розгляду, свідчать про правильність висновків суду щодо визначення кількості днів, за які має бути здійснена компенсація ОСОБА_2

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2018 року залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 28.01.2019.