Справа № 345/4357/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/17/19
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко В. Г.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника КП «Житлово-експлуатаційна організація №1» Стасюк Н.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зобов'язання щодо укладення договору з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року, ухваленого суддею Гавриленком В.Г.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території в розмірі 13 279,75 гривень та зобов'язати укласти договір про надання послуг.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що підприємство є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1. Відповідач зареєстрований та проживає в приватизованій квартирі № 5 даного будинку.

Підприємство надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідно до затвердженої рішенням Калуської міської ради структури тарифу, за які відповідач не сплачує. На 01 листопада 2015 року заборгованість за надані послуги становить 13 279,75 гривень.

У 2002 році між підприємством та ОСОБА_1 було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, однак згідно постанови КМУ «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» № 529 від 20 травня 2009 року вказаний договір втратив чинність. Підприємство неодноразово зверталося до споживачів щодо переукладення договорів нового зразка шляхом вивішування оголошень, однак відповідач так і не з'явився для переукладення договору, тому 22 липня 2015 року йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення було надіслано два примірники договору про надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території, які повернуто за закінченням терміну зберігання.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 1» заборгованість за надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території за період з 27 листопада 2012 року по 27 листопада 2015 року в розмірі 5342, 13 гривень та 1218 гривень судового збору.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати в частині стягнення 5342, 13 гривень заборгованості за комунальні послуги та відмовити в задоволенні позову в цій частині та скасувати рішення в частині стягнення 1218 гривень судового збору.

Вважає рішення необґрунтованим та незаконним, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального або процесуального права, судом неправильно застосовано закон, який не підлягав до застосування, не застосовано закон, який підлягав до застосування.

Суд першої інстанції не долучив до матеріалів справи подану під час судового засідання його заяву від 27 січня 2016 року №2 про сумнівність або фальшивість поданих позивачем документів в порядку ч.2 ст.185 ЦПК України, а тому вважає, що не мав наміру з'ясовувати обставини, що мають значення для справи.

Судом не досліджено факту надання послуг позивачем відповідно до затвердженої структури тарифу та що відповідачем послуги приймаються, а заборгованість становить 13 279, 75 гривень, а також, що факт надання послуг підтверджується укладенням у 2002 році договору та присвоєнням особового рахунку.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у вигляді належно засвідчених зразків підписів як начальника ЖЕО №1, так і представника позивача, а відповідно, приймаючи позовну заяву, суд без належних та допустимих доказів виходив з помилкового припущення про завідому правомочність та легітимність даних осіб.

З документів вбачається, що позивач нараховував незмінно однакові суми щомісячних платежів (добуток ставки тарифу на загальну площу квартири) 126,90 та 157, 38 відповідно, тому рішення суду ґрунтується на припущеннях, а не на досліджених фактах.

Приблизний підрахунок вартості використаних /списаних матеріалів на весь будинок АДРЕСА_1 (3196 гривень) за три роки приблизно в півтора рази менший задоволеної судом претензії позивача за цей період. Суд відмовився від дослідження зазначених фактів, як і правомірності утворення суми наданих послуг.

Власник квартири в багатоквартирному будинку є співвласником допоміжних приміщень у будинку і зобов'язаний брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку, відповідно до своєї частки у майні будинку, однак це не означає гарантованої компенсації сумнівних витрат.

Сам по собі розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, не може бути єдиним доказом наявності заборгованості та її розміру, що узгоджується з судовою практикою (ухвала ВССУ від 13 квітня 2011 року). Позивач не надав жодного доказу в обґрунтування рахунку, підтвердження надання послуг та їх обґрунтованості, враховуючи відсутність між позивачем та відповідачем договірних відносин. Згідно п.5 ч.1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відповідач (споживач) має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Сам позивач не заперечив, що з дев'яти тарифоформуючих робіт нерегулярно проводив лише три.

Крім цього, позивач не є балансоутримувачем, і не надав доказів передачі саме йому співвласниками будинку АДРЕСА_1 на баланс, а довідка, видана позивачем, не є належним та допустимим доказом його статусу.

Зазначення в позові та рішенні суду про надання безперебійно послуг та прийняття їх відповідачем не відповідають дійсності та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Позивач у 2009 - 2015 роках не звертався з офертою про укладення договору, тому не надав і не може надати доказів про це.

В частині визначення судового збору, суд, зазначивши в резолютивній частині рішення про часткове задоволення позовних вимог і задовольнивши вимогу про стягнення заборгованості в розмірі 40, 22% від заявленого позивачем розміру позовних вимог, стовідсотково задовольнив вимогу про стягнення на користь позивача сплачений судовий збір.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта та його представника, які вимоги скарги підтримали, представника позивача, яка вимоги скарги заперечила, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами відсутній укладений письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, відповідач як власник квартири у багатоквартирному будинку отримує послуги від позивача, оскільки там проживає та не представив доказів того, що дані послуги йому надає інше підприємство чи організація. З урахуванням поданої заяви відповідачем про застосування строку позовної давності до визначеної позивачем заборгованості за надані послуги за весь період з 01 березня 2009 року по 31 жовтня 2015 роки, суд першої інстанції визначив до стягнення заборгованість в межах строку позовної давності, а у іншій частині відмовив.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради № 76 від 11 жовтня 2006 року комунальні підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6» визначено виконавцями послуг з управління будинками, спорудами, а також з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які знаходяться у власності територіальної громади м. Калуша (а.с. 29).

Рішенням Калуської міської ради № 686 від 21 серпня 2008 року комунальні підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 1», «Житлово-експлуатаційна організація № 2», «Житлово-експлуатаційна організація № 3» реорганізовано шляхом приєднання до комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 1» комунальних підприємств «Житлово-експлуатаційна організація № 2», «Житлово-експлуатаційна організація № 3» (а.с. 28).

Структура тарифу з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, що надаються комунальними підприємствами в місті Калуші були встановлені рішеннями виконавчого комітету Калуської міської ради № 461 від 12 вересня 2008 року з відповідним додатком (а.с. 15,16), № 19 від 25 січня 2011 року з відповідними додатком (а.с. 17-21), № 82 від 18 квітня 2013 року з відповідним додатком (а.с. 22-26), № 168 від 14 серпня 2013 року (а.с.27).

Згідно структури тарифу з утримання будинку і споруд та прибудинкової території по АДРЕСА_1 (додаток 1 до рішення міськвиконкому від 25 січня 2011 року №19) «ЖЕО-1» надає 9 видів послуг: прибирання сходових кліток - 1 поверх - 2 рази на тиждень, прибирання прибудинкової території - щоденно, вивезення побутових відходів (перевезення та захоронення) - за графіком вивозу, прибирання підвалу, технічних поверхів та покрівель - 2 рази на рік, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем тепло-, водопостачання, водовідведення і зливової каналізації - постійно, обслуговування димовентиляційних каналів - постійно, поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання та зливової каналізації і технічних пристроїв та елементів зовнішнього упорядкування - постійно, прибирання снігу, посипання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду протиожеледними сумішами - у зимовий період з початком снігопаду, освітлення місць загального користування - постійно (а.с. 18, т.1).

Згідно наявного в матеріалах справи технічного паспорта на а.с. 46-50, т.1 за адресою по АДРЕСА_1 здійснюється оцінка технічного стану приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 (а.с. 8). Даний будинок згідно довідки № 731, виданої КП «ЖЕО №1» 25 листопада 2015 року знаходиться на балансі даного підприємства (а.с. 10). Для розрахунку за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за даною адресою присвоєно особовий рахунок НОМЕР_1 (а.с. 9).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 22 травня 2002 року (а.с. 45) 19 квітня 2002 року між ним та виробничим житлово-експлуатаційним підприємством укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території (а.с.44). Згідно постанови КМУ «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» № 529 від 20 травня 2009 року вказаний договір втратив чинність.

Згідно матеріалів справи відповідач постійно проживає за вищезазначеною адресою та звертався в 2008 році до КП «ЖЕО №1» із зауваженнями щодо якості наданих підприємством послуг (а.с. 67), а також у червні 2009 року подав заяву про незаконне нарахування плати за послуги підприємства (а.с. 68).

Згідно акту звірки розрахунків ОСОБА_1 на 31 жовтня 2015 року має заборгованість, що складає 13 279, 75 гривень.

Згідно доданого позивачем звіту про фінансово-господарську діяльність КП «ЖЕО-1» за 2015-2016 роки 1 півріччя до переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються належать: прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток (1 поверх), вивезення побутових відходів (перевезення та захоронення), прибирання підвалу, технічних поверхів та покрівлі, технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем холодного водопостачання; водовідведення; централізованого опалення і зливової каналізації та з ліквідації аварій у внутрішньо квартирних мережах; обслуговування димовентиляційних каналів, поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньо будинкових систем холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків, прибирання снігу, посипання призначеної для проходу частини прибудинкової території протиожеледними сумішами, освітлення місць загального користування (під'їзди будинку), у будинках з ліфтами - технічне обслуговування ліфтів та їх енергопостачання.

Статтею 14 Закону № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено поділ житлово-комунальних послуг залежно від порядку затвердження цін/тарифів. Затвердження цін та тарифів на житлово-комунальні послуги віднесено до повноважень органу місцевого самоврядування; за статтею 32 цього Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, а розмір плати розраховується, виходячи з розміру встановлених цін (тарифів) та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

На балансі КП «ЖЕО-1» знаходяться 24 будинки із шатровими покрівлями, які потребують профілактичного огляду та проведення: - чищення та ремонту жолобів та водо зливових труб, поточний ремонт черепичного покриття, огляд та ремонт димовентканалів. Дані роботи виконуються із автовишки. За 2014- 2016 рік за адресою по АДРЕСА_1 проводились роботи по ремонту шатрової покрівлі, також за цією адресою у 2016 році проводилися роботи по технічному обслуговуванню і ремонту димовентканалів. ПП «Добробуд» у 2016 році проводився поточний ремонт під'їздів, ПП ОСОБА_4 - ремонт вентканалів (а.с. 144-158, т.2).

За змістом частин першої-другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень у будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (зі змінами) власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 1875-IV в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об'єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт претензія складається і скріплюється підписами споживача і представника виконавця, подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону № 1875-IV споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов'язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 липня 2015 року ОСОБА_1 було направлено для ознайомлення та підпису два примірники проекту договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.30-33), які він не підписав.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що встановлено статтею 610 ЦК України.

Суд першої інстанції встановивши, що КП «ЖЕО №1» обслуговує будинок по АДРЕСА_1, а ОСОБА_1, як власник квартири у цьому будинку, на підставі договору дарування від 19 квітня 2002 року, має на рівні з власниками/наймачами квартир виконувати обов'язок з оплати наданих КП «ЖЕО № 1» послуг, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості, яка утворилася за період з 27 листопада 2012 року по 27 листопада 2015 року в розмірі 5342, 13 гривень, тобто у межах строку позовної давності.

Судом апеляційної інстанції перевірено доводи та вимоги апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції не досліджено факту надання послуг для обслуговування будинку, з даним позовом до суду звернулися неналежні представники ЖЕО №1, позивач нараховував незмінно однакові суми за надання послуг, витрати позивача на утримання будинку є сумнівними, не доведено надання послуг у повному розмірі, позивач не є балансоутримувачем будинку та не доведено, що послуги були безперебійними.

Колегія суддів вважає необхідним дати відповідь на кожен аргумент апелянта.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України 2004 року обов'язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін.

За змістом статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З метою з'ясування дійсних обставин справи представником позивача для підтвердження заявлених вимог та спростування вимог відповідача, викладених у апеляційній скарзі, подано ряд документів, зокрема, що біля будинку відповідача проводиться прибирання прибудинкової території. На підтвердження цього подано табель обліку робочого часу двірників, списки активів, витрат, матеріалів, які використані для утримання будинку по АДРЕСА_1, у якому проживає відповідач за останні роки. Позивачем 17 лютого 2011 року укладено договір на водо-, теплопостачання та приймання стічних вод до комунальної каналізації із постачальником КП «Водотеплосервіс» від 17 лютого 2011 року про обов'язок забезпечувати питною водою тепловою енергією, а також приймати стічні води. Даний договір згідно пояснень представника позивача весь час пролонговувався, а відповідач не заперечує про наявність водопостачання та водовідведення у приватизованій квартирі. Також представником позивача доведено, що через квартиру відповідача проходив стояк подачі теплової енергії, який був відключений тільки 07 травня 2015 року і тому до цього часу проводилось нарахування оплати за таку послугу. Дані обставини підтверджуються копією акту про відключення квартири, затвердженого рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення.

Платіжними дорученнями підтверджено, що позивачем протягом останніх років неодноразово переводились кошти Калуському відділенню профілактичних профдезінфекції за виконані роботи. В судовому засіданні апеляційного суду проведено огляд журналу позивача з обслуговування димовентиляційних каналів на території обслуговування будинків і встановлено, що таке обслуговування проводилось у будинку по АДРЕСА_1 за останні роки, починаючи з 2012 по 2015 роки, двічі кожного року. До матеріалів справи представником також подано графіки прочистки димових та вентиляційних каналів в житлових будинках КП ЖЕО №1, у тому числі і будинку по АДРЕСА_1. Відповідно до договору про надання послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів від 25 квітня 2013 року між позивачем та виконавцем КП «Екосервіс» укладено угоду про надання послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів, і відповідно до додатків такий договір постійно пролонговувався.

Відповідач також у засіданні апеляційного суду також не заперечував, що вивезення твердих побутових відходів проводиться, однак вартість послуг є завищеною, а він фактично не використовує зазначені послуги через відсутність такої потреби.

Факт вивезення твердих побутових відходів позивач також підтверджує наданими копіями товаротранспортних накладних.

Витрати позивача на обслуговування будинку, в якому проживає відповідач, підтверджуються також звітом про фінансово-господарську діяльність за 1 півріччя 2015 -2016 років.

Позивачем 05 серпня 2015 року також укладено договір із Калуським відділом профілактичної дезінфекції про надання послуг дезінсекції підвальних приміщень будинків, які знаходяться на балансі КП «ЖЕО №1» та додано перелік цих будинків, у тому числі і будинку по АДРЕСА_1. Відповідно до договору, укладеного між позивачем та ВАТ «Прикарпаттяобленерго», проводиться передача електричної енергії до об'єктів позивача, а рахунками підтверджено оплату за використану електроенергію. Наказом директора «ЖЕО№1» №42 від 16 червня 2009 року для покращення обслуговування інженерних мереж, запобігання та ліквідації аварій, вчасного проведення весняно-зимового огляду та підготовки до опалювального сезону за будинками, у тому числі, АДРЕСА_1, у якому проживає відповідач, закріплено слюсарів-сантехніків.

Позивачем також затверджено графік чистки підвальних приміщень.

Зазначені докази знаходяться на а.с. 83-181, т.2 даної цивільної справи.

Щодо звернення з позовом до суду неналежних представників ЖЕО №1, доводи апелянта є надуманими з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.38 ЦПК України (в редакції 2004 року) юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники. Згідно статуту КП «ЖЕО №1» від 26 травня 2015 року п.6.6.2 керівник підприємства діє без доручення від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, в судових органах у відносинах з юридичними особами та громадянами. Тому директор ЖЕО №1 мав право на звернення до суду з даним позовом.

Згідно ст.42 ЦПК України (в редакції 2004 року) повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені довіреністю фізичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або посадовою особою організації, в якій довіритель працює, навчається, перебуває на службі, стаціонарному лікуванні чи за рішенням суду, або за місцем його проживання. На а.с. 56, т.1 є довіреність від імені КП «»ЖЕО №1 в особі директора Підлужного Т.Є., якою уповноважено юриста Стасюк Н.П. бути представником з усіма необхідними повноваженнями в судах України.

Нарахування сум за надання послуг КП «ЖЕО №1» відбувалося згідно структури тарифу з утримання будинку і споруд та прибудинкової території по АДРЕСА_1, затвердженої рішенням ВК Калуської міської ради від 18 квітня 2013 року №82, яким встановлено з 01 травня 2013 року загальний розмір тарифу (з податком на додану вартість) для кожного конкретного будинку, перелік послуг, що входять до складу послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, що надаватимуться в кожному конкретному будинку (а.с. 22-23, т.1).

Відповідач правильності розрахунків позивача щодо вартості наданих послуг за обслуговування будинку за структурою тарифів не оспорює.

Доводи апелянта, що витрати позивача на утримання будинку є сумнівними, не доведено надання послуг у повному розмірі, позивач не є балансоутримувачем будинку та не доведено, що послуги були безперебійними не підтверджені жодними допустимими та переконливими доказами. Споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а ОСОБА_1 ними користувався, що підтверджено письмовими доказами наданими представником позивача до матеріалів справи. Позивач правильно звернувся з позовом до суду, оскільки є виконавцем послуг з управління будинками, спорудами, та також з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які знаходяться у власності територіальної громади м. Калуша, що підтверджено рішенням ВК Калуської міської ради від 11 жовтня 2006 року №376 (а.с. 29, т.1).

Колегія суддів вважає, що відсутність між сторонами договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від їх оплати. При цьому, щодо звернення відповідача щодо неналежного стану будинку, неналежне виконання робіт утримання прибудинкової території, апеляційний суд виходить з того, що актів-претензій про надання позивачем послуг неналежної якості матеріали справи не містять, а при доведенні цих обставин, це могло б бути підставою для перерахунку платежів, а не звільнення від їх оплати, оскільки законодавством не передбачено такого звільнення.

Однак, стягуючи з ОСОБА_1 1218 гривень сплачених позивачем при зверненні до суду судового збору, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

А тому згідно вимог ст.141 ЦПК щодо пропорційності судового збору розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_1 підлягає стягненню 490 гривень судового збору.

Під час розгляду справи апеляційним судом відповідач ОСОБА_1 просив повернути йому за рахунок позивача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 1339, 80 гривень та за подання касаційної скарги на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області про відмову у відкритті апеляційного провадження за поданою апеляційною скаргою у розмірі 320 гривень та витрати, що пов'язані з його явкою до суду.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони відповідно до розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, на позивача - у разі відмови в позові.

Статтею 138 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

У зв'язку із тим, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, колегія суддів не знаходить законних підстав, встановлених нормами ЦПК України для повернення відповідачу судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, за подання касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду про відмову у відкритті касаційного провадження та витрат, що пов'язані з його явкою до суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, врахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і наддав їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 1218 гривень судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №1» 490 гривень судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складено 29 січня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта