ПОСТАНОВА

іменем України

03 вересня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/2087/18

провадження № 22-ц/4809/1326/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Письменного О.А., Черненка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Федоренко Т.О.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 11 лютого 2019 року у складі судді Драного В.В.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця.

В обґрунтування позову вказав, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 20 травня 2011 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 8000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника. Посилався на те, що 02 січня 2018 року до відповідача було направлено лист-претензію, на який ОСОБА_1 не відреагувала. Посилаючись на дані обставини просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на момент смерті позичальника складала 5992 грн. 71 коп., та понесені ним судові витрати по справі.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 11 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, а саме, що позивачем не доведено укладення між сторонами кредитного договору, отримання кредитних коштів, та відповідно неналежне виконання з боку ОСОБА_2 , як позичальника, зобов`язань за кредитним договором від 20 травня 2011 року.

Суд зазначив, що на підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано суду копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та у якій вказано лише отримання заявником «Сберкнижки (депозиту)». Сторона відповідача заперечувала проти отримання її чоловіком, спадкоємцем якого вона є, кредитної картки, що не було спростовано позивачем.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вважає, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним. Посилається на те, що є доведеним факт укладання між ним та відповідачем договору, який складається не лише із заяви позичальника, а і з Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, всупереч вимог статті 1281 ЦК України позивача не було повідомлено, хто зі спадкоємців прийняв спадщину після смерті спадкодавця.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується письмовими доказами по справі20 травня 2011 року на ім`я ОСОБА_2 була оформлена анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у позивача. Зі змісту даного документу убачається, що у розділі «Виявляю бажання оформити на своє ім`я» відзначено галочкою «Сберкнижка (депозит)», у розділі «Підпис» міститься підпис (а.с.5, 167).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 01 серпня 2014 року Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції (а.с.31,75).

На час смерті ОСОБА_2 відповідач перебувала з останнім у шлюбі та проживала з ним за однією адресою, а саме АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у паспорті відповідача (а.с.87, зворот).

Як убачається з копії спадкової справи №9/2014, зареєстрованої у Спадковому реєстрі за номером 56640654, після смерті ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини подано лише дружиною померлого - ОСОБА_1 Також нотаріусом повідомлено суд про те, що свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям не видавались (а.с.69, 71).

З наданого позивачем в обґрунтування позовних розрахунку заборгованості за договором від 20 травня 2011 року убачається, що після смерті ОСОБА_2 відбувались операції щодо погашення сум кредиту (а.с.4).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2018 року за клопотанням сторони відповідача витребувано з ПАТ КБ «ПриватБанк» оригінал анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_2 від 20 травня 2011 року № 218374407 (а.с.127).

На виконання вказаної ухвали на адресу суду першої інстанції 09 липня 2018 року надійшла відповідь ПАТ КБ «ПриватБанк» від 09 липня 2018 №90778-ВБ та повідомлено, що надати оригінал кредитного договору неможливо, оскільки в архівах банку такого оригіналу не виявлено (а.с.153-154).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 жовтня 2018 року за клопотанням сторони відповідача витребувано з ПАТ КБ «ПриватБанк» оригінали документів стосовно пенсійної картки ОСОБА_2 (а.с.171-172).

На виконання вказаної ухвали на адресу суду першої інстанції від ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь від 03 грудня 2018 №440822-ВБ та повідомлено суд про те, що картка для отримання пенсії діяла в період з 03 квітня 2010 по 17 жовтня 2011 роки. Оскільки перевипуск/випуск картки (як дебетної так і кредитної) не є укладенням нового кредитного договору, а спрямований лише на випуск/видачу платіжної картки додаткові документи під час її отримання не заповнюються, ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України (а.с.177-178).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до п. 2.1.1.2.12 розділу 2.1.1 «Кредитні картки» Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк зазначено, що банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої та підписаної клієнтом.

Будь-яких інших доказів, ніж копія Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 20 травня 2011 року, які підтверджують факт укладення договору про надання банківських послуг між Приватбанком та відповідачем ОСОБА_2 , а саме про оформлення зберкнижки (депозиту), матеріали справи не містять. Доказів видачі ОСОБА_2 саме кредитної картки позивачем суду також не надано.

Слід зазначити, що позивач на підтвердження своїх вимог додав до матеріалів справи копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку із зазначенням «з оригіналом згідно». При цьому вимогу ухвали Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 червня 2018 року про витребування з ПАТ КБ «ПриватБанк» оригіналу анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_2 від 20 травня 2011 року № 218374407 позивач не виконав, оригіналу суду не надав, направивши відповідь, що надати оригінал кредитного договору неможливо, оскільки в архівах банку такого оригіналу не виявлено (а.с.153-154).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог позивача.

Надані позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не свідчать про факт укладення між сторонами у цій справі договору про надання банківських послуг саме у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та відповідно виникнення у відповідача кредитних зобов`язань за цим договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», позичальник висловив згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, тобто приєднався до запропонованої банком пропозиції. Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Привила були чинні під час укладення договору. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчать про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них (а.с.198-202).

При цьому сам факт укладення договору про надання банківських послуг сторонами не заперечується. Відповідачем ставиться під сумнів надання банківських послуг у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, встановлення якого позивачем не доведено.

Відповідно до положень ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Посилання позивача, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 376 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі. Зокрема, до суду апеляційної інстанції позивачем не надано ні оригіналу Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 20 травня 2011 року, ні будь-які інші докази, які підтверджують факт підписання Анкети-заяви позичальником ОСОБА_2 про встановлення кредитного ліміту.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 11 лютого 2019 рокубез змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 5 вересня 2019 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.А. Письменний

В.В. Черненко