Справа № 525/1592/18
Провадження №2/525/90/2019

У Х В А Л А

09 вересня 2019 року сел. Велика Багачка

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Гавриш О.В., розглянувши в порядку ч.1 ст.153 ЦПК України заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, що надійшла до суду в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Великобагачанського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП.

Підготовче засідання у справі проведено 04.09.2019 року і судовий розгляд справи по суті призначено на узгоджену з представниками сторін дату 13.11.2019 року, оскільки ОСОБА_4 працює із значним навантаженням, так як з 01.09.2018 року всі категорії справ, які надходять до суду, у зв`язку з відсутністю інших суддів та закінченням повноважень у судді Ячала, розподіляються автоматизованою системою лише судді Хоролець В.В.

05.09.2019 року до канцелярії суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 05.09.2019 року про забезпечення позову. В даній заяві представник позивача вказує, що на розгляді Великобагачанського районного суду знаходиться вищевказана цивільна справа, постановою суду у справі про адміністративне правопорушення від 13.09.2018 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні ДТП, що мало місце під час її керуванням автомобілем Honda Cr-v, д.н.з. НОМЕР_1 на 269 км автодороги Київ-Харків-Довжанський, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Nissan Note E 11, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 також зазначає, що ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди, заподіяної йому внаслідок ДТП, у зв`язку з чим ним подано цивільний позов до ОСОБА_3 , також ОСОБА_1 поніс витрати на евакуатор, послуги перекладача, проживання в готелі м. Полтави та замовлення звіту про оцінку майна; також зазначає, що позивач у справі заявив вимоги про стягнення з відповідача у справі ОСОБА_3 шкоди, заподіяної ДТП, при цьому, його адвокатом отримано інформацію про те, що за ОСОБА_3 значаться зареєстрованими транспортні засоби: автомобіль Газ-5312, 1992 р.в., дата реєстрації 22.11.2014 року; автомобіль Зил 130, 1983 р.в., дата реєстрації 22.11.2014 року; автомобіль Зил ММЗ 554 М, 1987 р.в., дата реєстрації 22.11.2014 року; автомобіль «Renault Master», 2008 р.в., дата реєстрації 22.11.2014 року; автомобіль Газ 5312, 1990 р.в., дата реєстрації 20.12.2014 року; мопед «Honda Takt», 1993 р.в., дата реєстрації 10.11.2010 року та автомобіль «Toyota c-hr», 2018 р.в., дата реєстрації 03.05.2019 року.

Посилаючись на вищевикладені обставини, положення ст.ст.149,150-151,154 ЦПК України, представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП шляхом заборони відчужувати рухоме майно, яке є власністю відповідача у справі ОСОБА_3 та накласти на нього арешт.

Суд, розглянувши в порядку ч.1 ст.153 ЦПК України (з урахуванням також і положень ч.2 ст.247 ЦПК України) заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, вивчивши також зміст позовної заяви, а також дослідивши матеріали виключно в межах розгляду заяви про забезпечення позову приходить до висновку, що в даний час заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову в цивільній справі №525/1592/18 задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень і важливим аспектом права на справедливий суд.

У відповідності до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України визначає види забезпечення позову.

При вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову суд враховує юридичну природу такого інституту цивільного процесуального кодексу як забезпечення позову про те, що заходи забезпечення позову мають застосовуватися відповідально до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Про це вказується і в постановах Верховного Суду від 31.05.2017 року, від 27.09.2017 року, від 18.04.2018 року, від 23.05.2018 року та від 26.09.2018 року.

За загальним правилом, одними із видів забезпечення позову, який визначений в пункті 1 ч.1 ст.150 ЦПК України, є, зокрема, накладення арешту на майно. При цьому, відповідно до ч.2 цієї статті, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

За змістом ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Аналізуючи наведені процесуальні норми, доводи заяви про забезпечення позову вбачається, що забезпечення позову-це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом даного спору є відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, відповідачем у справі вказана громадянка ОСОБА_3 , третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог зазначено Страхову компанію «Провідна». Також, позивачем вказана ціна позову 161405 грн. (майнова шкода) та 10000 грн. (немайнова-моральна шкода).

З листа головного спеціаліста Територіального сервісного центру №5344 від 04.05.2019 року №С-5аз, що доданий представником позивача до заяви про забезпечення позову вбачається, що за громадянкою ОСОБА_3 значаться зареєстрованими наступні транспортні засоби: автомобіль Газ-5312, 1992 р.в., дата реєстрації 22.11.2014 року; автомобіль Зил 130, 1983 р.в., дата реєстрації 22.11.2014 року; автомобіль Зил ММЗ 554 М, 1987 р.в., дата реєстрації 22.11.2014 року; автомобіль «Renault Master», 2008 р.в., дата реєстрації 22.11.2014 року; автомобіль Газ 5312, 1990 р.в., дата реєстрації 20.12.2014 року; мопед «Honda Takt», 1993 р.в., дата реєстрації 10.11.2010 року та автомобіль «Toyota c-hr», 2018 р.в., дата реєстрації 03.05.2019 року; також в даному запиті вказано, що станом на 04.05.2019 року за ОСОБА_3 автомобіль Honda Cr-v зареєстрованим не значиться.

Системний аналіз положень ч.2 ст.149 ЦПК України, враховуючи суть та мету такого інституту ЦПК України як забезпечення позову дає підстави дійти висновку, що підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З поданої до суду заяви представника позивача від 05.09.2019 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме майно, що зареєстроване за відповідачем у справі шляхом заборони його відчуження, не вбачається достатньо підстав вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, а також сама по собі наявність реєстрації відповідного рухомого майна за відповідачем у справі (вказані у заяві транспортні засоби, які зареєстровані за відповідачем у справі ОСОБА_3 не є учасниками події ДТП і не стосуються спірних правовідносин в межах даного спору), не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Разом з цим слід зазначити, що доводи, які викладені в обґрунтуванні заяви про забезпечення позову щодо обставин заподіяння шкоди позивачу відповідачем та її розміру, є предметом спірних правовідносин в межах розгляду цивільної справи №525/1592/18 і стосуються розгляду відповідного цивільного позову ОСОБА_1 по суті заявлених позовних вимог.

З урахуванням сукупності вищевикладеного, у зв`язку з недоведеністю підстав, передбачених ч.2 ст.149 ЦПК України, в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 від 05.09.2019 року про забезпечення позову належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149,151,153,247,260,353 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, роз`ясненнями, що викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, що надійшла до суду в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП - відмовити.

Копію даної ухвали направити стороні позивача.

Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення особі відповідної ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Великобагачанського

районного суду В.В.Хоролець