Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1737/18

Провадження № 2/126/116/2019

"22" січня 2019 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Губко В. І.

секретар Бурлака А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бершадь помер ОСОБА_4, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1

Позивачка ОСОБА_1, як дружина, відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3, як діти є спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого ОСОБА_4

Позивачка ОСОБА_1 у визначений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_3 подала заяву про відмову від прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_2 на час відкриття спадщини був зареєстрований за однією адресою з батьком, але не мав наміру приймати спадщину та на даний час на неї не претендує. Заяву про відмову від прийняття спадщини, до шестимісячного строку, не подав з незалежних від нього причин, так як 09.03.2011 року вироком Бершадського районного суду Вінницької області був засуджений до трьох років шести місяців позбавлення волі.

Позивачка стверджує, що вона неодноразово зверталася до державного нотаріуса з метою оформлення спадкового майна , але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії , якою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв"язку з тим, що між спадкоємцями виник спір щодо розподілу спадкового майна, оскільки на думку нотаріуса ОСОБА_2 також прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4

Позивачка ОСОБА_1 надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 до початку судового розгляду надали до суду письмові заяви про визнання позову та розгляду справи у їх відсутність.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1, яке видане 29.11.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції Вінницької області.

Позивачка ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_4 та спадкоємцем першої черги за законом , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2.

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 є дітьми померлого ОСОБА_4 та спадкоємцями першої черги за законом, що підтверджується їх свідоцтвами про народження.

За життя ОСОБА_4 був власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування від 11.12.1988 року та реєстраційним посвідченням Тульчинського бюро технічної інвентаризації від 20.01.2003 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на все його майно, зокрема на належний йому житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1.

Ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що позивачка у визначений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а третя особа ОСОБА_3 подала заяву про відмову від прийняття спадщини , що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та копією заяви ОСОБА_3 про відмову від спадкового майна.

Позивачем в позовній заяві стверджується та не оспорюється відповідачем у заяві про визнання позову, що відповідач ОСОБА_2 на час відкриття спадщини був зареєстрований з спадкодавцем за однією адресою, але не мав наміру приймати спадщину та на даний час на неї не претендує. Заяву про відмову від прийняття спадщини, до шестимісячного строку, не подав з незалежних від нього причин, так як 09.03.2011 року вироком Бершадського районного суду Вінницької області був засуджений до трьох років шести місяців позбавлення волі.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Ст. 1297 ЦК України передбачає обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Ст.ст. 34, 66 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що видача свідоцтв про право на спадщину відноситься до повноважень нотаріусів, у встановлений законом строк для оформлення спадкової маси, до складу якої входить нерухоме майно, спадкоємці зобов'язані звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та з пакетом документів, які підтверджують такі факти: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, надавши свідоцтво про смерть спадкодавця, документи, підтверджуючі родинні зв'язки з померлим та правовстановлюючі документи на спадкове майно, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Так, відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.06.2015 року № 285/02-31 яка винесена державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори Касевич М.В., підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачеві стало те, що між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виник спір з приводу розподілу спадкового майна.

Однак дану постанову суд оцінює критично, оскільки матеріалами справи встановлено та визнається сторонами , що третя особа ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовилася і така відмова відповідно до ч. 5 ст.1273 ЦК України є безумовною і беззастережною, а відповідач ОСОБА_2 на спадкове майно не претендує, що свідчить про відсутність спору між спадкоємцями.

Зі змісту постанови вбачається, що після заведення спадкової справи нотаріусом не вчинено будь-яких дій для з"ясування позицій спадкоємців щодо спадкового майна.

Європейський суд з прав людини не раз висловлювався, що право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Спорронґ і Льоннрот проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул'янов проти України)).

Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Крім того, відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, може відбуватися оскарження нотаріальної дії, відмови у вчиненні нотаріальної дії або ж нотаріального акта.

Оскарження нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що така дія була вчинена неправомірно. Оскарження ж відмови у такому вчиненні матиме місце у разі, якщо особа вважає, що нотаріус неправомірно відмовив у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено підстав на звернення до суду з даним позовом, оскільки заявлені позовні вимоги не є належним способом захисту її порушених прав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 15, 16, 392, 1241, 1261, 1268, 1296, 1297, 1298 ЦК України, ст.ст. 34, 66, 67 Закону України "Про нотаріат", ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, , 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз'яснити сторонам, що відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В. І. Губко