Справа № 357/6205/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко О. В. ,

при секретарі - Бондаренко Н. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

06.06.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 400,00 грн. щомісячно і до повноліття дитини, та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку ( доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову вказувала на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 13.01.2010 року було розірвано. Від спільного життя вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду з відповідача на її користь на утримання сина було стягнуто аліменти у розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.05.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, сума стягнутих аліментів на даний час є недостатньою для належного утримання дитини у зв'язку із зміною прожиткового мінімуму в країні, постійним зростанням цін на споживчі товари та товари першої необхідності. Так, за останні вісім років прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до повноліття становить 1860, 00 грн., відповідно 50 % від цієї суми становить 930,00 грн. Відповідач не має на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб, місце своєї роботи та доходи постійно приховує від неї, добровільно збільшити розмір аліментів на утримання сина не погоджується. Матеріальне забезпечення дитини відповідач поклав повністю на неї і тому вона вимушена виховувати сина власними силами, однак доходів, які вона отримує, не вистачає. Відповідно до довідки - розрахунку заборгованість по аліментам становить станом на 01.04.2018 року - 27 400, 00 грн. Враховуючи положення ст.ст. 180,181, 182,183. 192 СК України та висновок ВС України у справі № 638/7075/16-ц в постанові від 19.03.2018 року, просила змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми 400,00 грн. на 1/4 частини від заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

12.07.2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

29.10.2018 року представник позивача, адвокат ОСОБА_4, подав до суду заяву про уточнення предмету спору, в якій просив змінити розмір аліментів, які стягуються за рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2010 року, у справі № 2-7703/2010, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 400,00 грн. щомісячно на 1000,00 грн. щомісячно, з проведенням індексації відповідно до закону, з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.

21.11.2018 року представник відповідача, адвокат ОСОБА_5, подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив в повному обсязі проти позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1000,00 грн. мотивуючи тим, що відповідач на даний час не має постійної роботи і перебивається незначними тимчасовими заробітками. Крім того, він має нову сім'ю та має на утриманні малолітню дочку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Його дружина - ОСОБА_7 працює інспектором в ТОВ «Прості Займи» і має щомісячний дохід в розмірі 3728,00 грн. Батько відповідача - ОСОБА_8 не працює, має незадовільний стан здоров'я, часто хворіє, тому ОСОБА_2 вимушений за ним доглядати та надавати посильну матеріальну допомогу, а саме: купувати необхідні ліки. Відповідач свого житла та транспортного засобу не має. Сплата аліментів в розмірі 1000,00 грн. щомісячно на даний час для нього є непосильною сумою. З наданої позивачем довідки МСЕК вона являється інвалідом 3 групи, отримує пенсію та згідно висновку може працювати мед. статистом, мед. реєстратором, різноробочою, прибиральницею, складальником дрібних деталей, надомним працівником та в домашньому господарстві. Згідно записів у трудовій книжці позивач звільнена з роботи за власним бажанням 06.10.2017 року. Тому, враховуючи положення ст.ст. 180,182, 192 СК України, підстави для зміни розміру аліментів відсутні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги згідно заяви від 29.10.2018 року підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача, адвокат ОСОБА_5, в судовому засіданні підтримав заперечення викладені у відзиві на позов, додатково зазначив, що обов'язок утримувати дитину покладений на обох батьків, а позивач за власним бажанням звільнилась з роботи, тому однієї пенсії, яку вона отримує за станом здоров'я їй недостатньо на утримання дитини. Для відповідача 1000,00 грн. щомісячно на утримання дитини є непосильною сумою, але він згоден на сплату аліментів в розмірі 600,00 грн. щомісячно. Борг по аліментах відповідач зобов'язується сплачувати по мірі можливості, оскільки він офіційно не працевлаштований з 2010 року, а має тимчасові заробітки.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, перебували у зареєстрованому шлюбі, 13.01.2010 року відділом РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області було видано свідоцтво про розірвання шлюбу між сторонами. Від спільного проживання сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу між батьками залишився проживати з матір'ю, та на даний час навчається в шостому класі Трушківської ЗОШ І-ІІІ ступенів, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 4-10,40).

14.07.2010 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яке набрало законної сили 24.07.2010 року, ( а.с. 8), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти в розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.05.2010 року і до досягнення повноліття дитини.

Згідно копії довідки № 22Х, виданої 18.04.2018 року Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби (а.с.9) про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому документу № 2- 7703 від 26.07.2010 року, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, станом на 01.04.2018 року, згідно матеріалів виконавчого провадження, заборгованість по сплаті аліментів становить 27400,00 грн.

Також, встановлено, що ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 Позивачу з 01.06.2018 року встановлена третя група інвалідності та згідно із висновком про умови праці та характеру праці їй протипоказана робота зі значними психо - нервовими та фізичними навантаженнями, на висоті, у нічний час; може працювати мед. статистом, мед. реєстратором, різноробочою, прибиральницею, складальником дрібних деталей, надомним працівником та в домашньому господарстві; рекомендовано лікування у психіатра.

З наданих позивачем доказів ( а.с. 41-44) вбачається, що вона була звільнена з посади медичної сестри згідно ст. 38 КЗпПУ за наказом директора ТОВ «Санаторій - профілакторій Діброва» № 133-к від 06.10.2017 року, після чого перебувала на обліку у Білоцерківському центрі зайнятості населення та 21.09.2018 року була прийнята на посаду медичної сестри К ЗБМР «Білоцерківська МЛ № 3» з посадовим окладом в розмірі 3723,00 грн.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2, здорова та працездатна особа, з 04.06.2014 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7, яка займає посаду інспектора у ТОВ «Прості Займи» та отримує заробітну плату в середньому на місяць в розмірі 3754,94 грн. Від даного шлюбу відповідач має дочку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено матеріалами справи ( а.с. 24,56,57, 60).

Також, відповідачем додано докази ( а.с. 58,59), з яких вбачається, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8, який проживає за адресою: АДРЕСА_2, з 13.10.2018 року по 22.10.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні у Білоцерківській МЛ № 1, однак даних доказів недостатньо для підтвердження обставин щодо перебування ОСОБА_8 на утриманні відповідача.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України ( із змінами внесеними Законом України № 2475-VІІ від 03.07.2018 року) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений для дітей віком до 6 років становив: з 1 січня - 755 гривень, з 1 квітня - 767 гривень, з 1 липня - 771 гривні, з 1 жовтня - 787 гривень, з 1 грудня - 799 гривень.

Отже, на момент стягнення аліментів ( 14.07.2010 року) прожитковий мінімум на дитину (ОСОБА_3 віком 4 роки) становив 767 грн. а станом на даний час прожитковий мінімум становить 2027 грн.

На даний час, враховуючи зміни внесені до ст. 182 СК України, розмір аліментів на кожну дитину має бути не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на час розгляду справи становить 1013, 50 грн., що значно більше розміру аліментів стягнутих за рішенням суду в сумі 400,00 грн.

Як вбачається з рішення суду від 14.07.2010 року, відповідач позов про стягнення з нього аліментів в розмірі 400,00 грн. визнав, судом було встановлено, що він працює, однак має нерегулярний, мінливий дохід, тому розмір аліментів був визначений у твердій грошовій сумі.

На даний час відповідач також зазначає, що він офіційно не працевлаштований, має нерегулярний, мінливий дохід, при цьому зазначає, що має на утриманні малолітню дитину ( ІНФОРМАЦІЯ_2) та непрацездатного батька, а з довідки - рахунку вбачається, що він має заборгованість по сплаті аліментів і ним лише одноразово сплачено 400,00 грн. у вересні 2015 року.

Отже, суд критично відноситься до тверджень відповідача щодо відсутності можливості сплати аліментів, оскільки до суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів в підтвердження тяжкого матеріального становища, тому суд розцінює їх як ухилення від сплати аліментів на сина.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав (в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018 року); 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ( згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017року); 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Таким чином, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

За змістом ст.ст. 7, 8 СК України сімейні відносини регулюються за домовленістю між її учасниками, також вони регулюються нормами СК України, а якщо вони не врегульовані цим Кодексом, регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

При визначенні нового розміру аліментів, суд враховує зазначені вище обставини справи, підтверджені відповідними доказами, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, майновий та сімейний стан сторін. Також, враховується, що неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір'ю, у якої з моменту стягнення аліментів змінився стан здоров'я у зв'язку з чим її доходів недостатньо для забезпечення належного рівня життя сина. Крім того, обов'язок утримувати дитину покладено на обох батьків, а відповідач будучи здоровою та працездатною особою ухиляється від сплати аліментів.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, максимально враховуючи інтереси дитини, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки заявлені позивачем вимоги та визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, його рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 182, 192 СК України, ст. ст. 4, 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2 ), про зміну розміру аліментів, задовольнити.

Змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2010 року, у справі № 2-7703/2010, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 400,00 грн. щомісячно, на 1000,00 грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до повноліття дитини.

Після набрання рішенням законної сили у справі № 357/6205/18, провадження № 2/357/38/19, виконавчий лист, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 2-7703/2010, відізвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04.02.2019 року.

СуддяО. В. Бондаренко