провадження № 2/752/3233/19
УХВАЛА

30.01.2019 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П.вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна.

Вивчивши матеріали позову, вважаю, що позов слід визнати неподаним та повернути позивачу за наступних підстав.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2018 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна, - був залишений без руху та позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків.

Зокрема, в ухвалі судді зазначалось про несплату позивачем судового збору у визначеному законом розмірі та відсутністю попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв»язку із розглядом справи.

Позивачем на виконання зазначеної ухвали судді було подано докази на підтвердження сплати судового збору, про що свідчить відповідні квитанції.

Разом з тим, недоліки наведені в ухвалі судді позивачем не були усунуті в повному обсязі, так як, суду не було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв»язку із розглядом справи, що прямо передбачено вимогами ст. 175 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач у встановлений термін в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не усунув недоліки, позовна заява вважається не поданою та повертається позивачеві.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що в прохальній частині позову одним із пунктів, позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке належать відповідачу.

Однак, згідно із ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову оформляється окремим документом та має містити, зокрема, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, а також, відповідно до ч. 5 ст. 151 ЦПК України, до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що повернення заяви, відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків позивач має право повторно звернутися до суду із вказаним позовом, суд вважає за необхідне позов визнати неподаним та повернути позивачу, в зв»язку з не усуненням недоліків.

Керуючись ст. ст. 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна, - визнати неподаною та повернути заявнику.

Роз'яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, в загальному порядку, передбаченому законом.

Ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом п»ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.П. Чередніченко