Провадження №22-ц/812/45/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 січня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3-ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 471/90/18-ц за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоусівка-2007»

на рішення, яке постановлено Братським районним судом Миколаївської області під головуванням судді Скарницької І.Б. у приміщенні цього суду 09 жовтня 2018 року за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоусівка-2007» до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Братського районного суду нотаріального округу Малярчук Наталі Василівни, за участі третіх осіб: фізична особа-підприємець ОСОБА_3, Відділ у Братському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди землі,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Білоусівка-2007» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Братського районного суду нотаріального округу Малярчук Наталі Василівни про визнання договору оренди земельної ділянки та визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди землі.

Позивач зазначав, що 05 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Білоусівка-2007" було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення на п'ять років. Додатковою угодою від 15 квітня 2011 року строк дії вказаного договору було продовжено на сім років, тобто до 29 грудня 2019 року. Проте, 21 грудня 2015 року ОСОБА_2 уклала інший договір оренди тієї ж земельної ділянки з ФОП ОСОБА_3, посвідчивши його у приватного нотаріуса Малярчук Н.В. Таким чином, на момент укладання договору з ФОП ОСОБА_3 діяв попередній договір, який не було розірвано, він не був визнаний недійсним, а власник землі, при укладанні договору, ввів в оману орендаря щодо наявності іншого договору.

Посилаючись на вказане позивач просив суд визнати недійсним договір оренди землі укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3, як такий що вчинений під впливом помилки та скасувати рішення про його державну реєстрацію.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що договір оренди спірної земельної ділянки з ТОВ «Білоусівка-2007» був укладений на п'ять років та діяв до 5 лютого 2013 року, додаткової угоди до нього не було зареєстровано у встановленому законом порядку та відсутні докази звернення позивача до ОСОБА_2 з пропозицією щодо укладення додаткової угоди.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційна скарга мотивована тим, що суду надано копію додаткової угоди до договору оренди землі з зазначенням про її державну реєстрацію, земельна ділянка перебуває в користуванні товариства, сплачується орендна плата та встановлені законом податки.

Своїм правом на подачу відзиву відповідачі та треті особи не скористалися.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка площею 18,24 га, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Братського району Миколаївської області на підставі розпорядження Братської районної державної адміністрації від 04 листопада 2005 року № 401-р (а.с.12).

05 лютого 2008 рок між ОСОБА_2 та ТОВ «Білоусівка-2007» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки з терміном дії договору п'ять років, який зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 5 лютого 2008 року за реєстраційним номером 39 (а.с.8).

21 грудня 2015 року ОСОБА_2 уклала новий договір оренди тієї ж належної їй земельної ділянки з ФОП ОСОБА_3 (а.с.82). На підставі вказаного договору оренди приватним нотаріусом Малярчук Н.В. зареєстровано право оренди вказаної земельної ділянки за ОСОБА_3

Із змісту позовних вимог, викладених в позовній заяві вбачається, що позивач просить визнати останній договір оренди недійсним, як такий, що укладений помилково та порушує його права, оскільки 15 квітня 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Білоусівка-2007" було укладено додаткову угоду про зміну та доповнення договору оренди землі, яким, зокрема, було продовжено дію договору оренди землі на сім років. Дана додаткова угода була зареєстрована у відділі Держкомзему у Братському районі 29 грудня 2012 року за № 05035, про що міститься відмітка у самому договорі.

Тобто позивач мав право оренди землі до 29 грудня 2019 року.

На підтвердження цього позивачем надано копію додаткової угоди (а.с.10).

Відповідно до роз'яснень п.п. 5, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним можуть бути заявлені, як однією із сторін правочину так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, а особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім'я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (ст. 175 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи.

Згідно ст. 50 ЦПК України позов може бути пред'явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов'язки; 2) права і обов'язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов'язки .

Частина перша статті 188 ЦПК України передбачає,що позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

У статті 51 ЦПК України, зазначено суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а уразі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження-до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Таким чином, пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість,встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (17 квітня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, ЄДРСРУ № 73469613)

Більше того, у п. 8 Постанови Пленуму ВСУ "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 N 2 роз'яснено, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Так, позивачем у даній справі оспорюється дійсність правочину про договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2. та ФОП ОСОБА_3, тоді, як відповідачем у позові зазначено лише ОСОБА_7, а ФОП ОСОБА_3 вказаний, як третя особа.

В той же час, районний суд не звернув уваги на наведені положення закону та роз'яснення, викладені в Постановах Пленуму ВСУ, не визначився з характером спірних правовідносин, не встановивши коло належних учасників справи, розглянув справу по суті та відмовив в задоволенні позову.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 апеляційний суд ухвалює рішення про зміну суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин. Якщо помилки у такому рішенні стосуються правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведе, висновки суду щодо відповідності вимогам закону оспорюваного договору оренди земельної ділянки є передчасними, а тому оскаржуване рішення суду в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову підлягає зміні.

Рішення в частині відмови в задоволенні позову, на підставі положень ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, проте з тих підстав, що вимоги про визнання договору оренди землі недійсним пред'явлені не до обох сторін договору, а лише до однієї сторони. Проте, такі вимоги в силу положень ст. 50 ЦПК України не можуть бути розглянуті без участі обох сторін договору, так як їх права та обов'язки виникли з однієї підстави.

Доводи апеляційної скарги стосовно суті позовних вимог не приймаються до уваги, оскільки з наведених підстав є передчасними.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоусівка- 2007» задовольнити частково.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2018 року змінити в частині правового обґрунтування.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 4 лютого 2019 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І. Темнікова