Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 177/1138/17

провадження № 61-38212св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок протиправних дій.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що 29 листопада 2013 року відповідачі спричинили їй легкі тілесні ушкодження у вигляді синців голови, обличчя, верхніх кінцівок, лівої молочної залози. На лікування, медичні обстеження та діагностику, у зв`язку з отриманими травмами, вона витратила1 048,75 грн.

За фактом її побиття відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою статті 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року кримінальне провадження у справі закрито, відповідачі звільнені від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, однак при закритті кримінального провадження залишено без розгляду її цивільний позов, не вирішено питання про стягнення витрат на правову допомогу, не відшкодовано заподіяну їй майнову та моральну шкоду.

Посилаючись на наведене, позивач просила стягнути з відповідачів солідарно 1 047,75 грн майнової шкоди, 10 000,00 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу, 2 000,00 грн з ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди та з ОСОБА_2 4 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від

23 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю вини відповідачів у заподіянні ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідачів та завданими ОСОБА_1 тілесними ушкодженнями, що завдавало позивачеві фізичного болю та душевних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачів, суд урахував характер та обсяг фізичних і моральних страждань ОСОБА_1 та їх тривалість.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого

2018 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, та ухвалено у цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 734,13 грн на відшкодування майнової шкоди та 4 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 314,62 грн на відшкодування майнової шкоди та 2 000,00 грн на відшкодуванняморальної шкоди.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, разом з тим неповно урахував характер та обсяг фізичних і душевних страждань позивача, а також не звернув увагу на надані позивачем докази на підтвердження витрат на придбання медичних препаратів на загальну суму

1 109,35 грн. Розмір відшкодування майнової шкоди, суд визначив з урахуванням ступеня вини кожного із відповідачів, зокрема ОСОБА_2 - 70 відсотків, ОСОБА_3 - 30 відсотків.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018року до Верховного Суду,

ОСОБА_2 просив скасувати постанову апеляційного суду та направити справу на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на порушення норм процесуального права, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи за письмовими матеріалами.

Вказував на те, що апеляційний суд вийшов за межі заявлених позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди з урахуванням ступеня вини кожного із відповідачів, а також на упередженість та особисту зацікавленість колегії апеляційного суду у результатах розгляду справи, посилаючись на те, що заявлений складу суду відвід був розглянутий та відхилений тим же самим складом суду.

Станом на момент розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Судуу складі судді Касаційного цивільного суду від

06 липня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК Україниу суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлені судами фактичні обставини справи

Судами встановлено, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було висунуто обвинувачення у тому, що 29 листопада 2013 року,

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_1 , на грунті раніше виниклих неприязних відносин з ОСОБА_1 , навмисно завдали нанесли позивачеві побої.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 03 лютого 2014 року № 209 та висновку додаткової судово-медичної експертизи від 08 травня 2014 року № 902 ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

За клопотанням обвинувачених та їх захисника, ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 125 КК України, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за частиною другою статті 125 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

На підставі пункту 1 частини другої статті 284 Кримінально процесуального кодексу України кримінальне провадження № 0001430 щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення за частиною першою статті 125 КК України та ОСОБА_2 у вчинені кримінального правопорушення за частиною другою статті 125 КК України закрито. Цивільний позов заявлений позивачем до відповідачів про стягнення майнової та моральної шкоди залишено без розгляду.

Висновки Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом частин першої, другої статті 23 ЦК Україниособа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

20 квітня 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали заяву про відвід колегії суддів апеляційного суду: Зубаковій В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М., заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відвід колегії суддів залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що відвід заявлено з підстав незгоди відповідачів з процесуальними рішеннями судді-доповідача у справі, а тому наявні підстави для визнання дій відповідачів зловживанням процесуальними правами щодо подання ними завідомо безпідставного відводу.

Статтею 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обгрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необгрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 411 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд є ухвалення судового рішення суддею, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обгрунтованими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що постанова апеляційного суду щодо розгляду клопотання про відвід складу суддів, прийнята з порушенням порядку вирішення зазначеного питання, встановленої процесуальним законодавством, зокрема за відсутності висновку про необгрунтованість заявленого відводу та не передачі його для вирішення у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 411 ЦПК України є підставою для її обов`язкового скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд не перевіряє обгрунтованість інших доводів касаційної скарги з огляду на порушення апеляційним судом норм процесуального права, що є підставою для обов`язкового скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак