Номер справи 623/2868/19
Номер провадження 2/623/755/2019
РІШЕННЯ

іменем України

05 вересня 2019 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Винниченко П.П.,

за участю: секретаря Телешевської В.Ю.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Ізюмі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтуванні позову посилається на те, що є власником житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі зареєстровані в належній позивачу квартирі з 10.04.2012 та з 15.05.2012 за їхнім проханням, щоб влаштуватись на роботу та поступити на навчання, при цьому обіцяючи, що через місяць вони знімуться з реєстрації в добровільному порядку. Але своєї обіцянки вони не виконали і з реєстрації не знялися, хоча в квартирі не проживають з 2014 року. На теперішній час місце проживання відповідачів позивачу невідоме, особисті речі відповідачів в квартирі не знаходяться. Хоча на сьогоднішній день у даній квартирі відповідачі не мешкають, проте позивач змушений оплачувати надмірні комунальні послуги і за осіб, які фактично не проживають і не користується житлом, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище, а також позивач позбавлений можливості оформити житлову субсидію. Тому позивач просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача у підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі у підготовче судове засідання не з`явилися, згідно заяв, поданих до суду, просять розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечують.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.01.2012, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за № 76 (а.с.5).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 09.07.2019, 12.05.2012 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, після державної реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_5 ОСОБА_6 .

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі позивача.

Згідно відомостей будинкової книги; акту, складеного мешканцями та директором ПП «Ізюмжитлосервіс» 10.07.2019 та довідки, виданої 15.07.2019 вих. №218 директором ПП «Ізюмжитлосервіс», в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (відповідачі по справі), які зареєстровані, але не проживають за вказаною адресою з 2014 року по теперішній час (а.с.10-14).

З вини відповідачів позивач змушений сплачувати надмірні комунальні послуги, а також не має можливості оформити субсидію, у зв`язку з чим порушуються його права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідач порушує право власності позивача, володіння та користування його майном.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно ст. 71 ч. 1 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців.

Статтею 72 ЖК України, встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

За приписом ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом.

Таким чином, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 200, 206, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя П. П. Винниченко