Справа № 157/639/19 Головуючий у 1 інстанції: Гордійчук В. М.
Провадження № 22-ц/802/745/19 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Киці С.І., Матвійчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_3 , на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Позов обґрунтовано тим, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_4 він був спадкоємцем першої черги за законом та проживав разом з нею в одному будинку. За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким усе належне їй майно, в тому числі і житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 , заповіла онукові відповідачу по справі ОСОБА_2 .

Позивач зазначав, що він має право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки на момент смерті матері був повнолітнім непрацездатним, а тому має право на 1/2 частину цього спадкового будинку.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 липня 2008 року за відповідачем ОСОБА_2 було визнано право власності на вказане нерухоме майно, на підставі чого він зареєстрував за собою право власності на нього та отримав відповідний витяг про реєстрацію за реєстраційним номером 29583993. Проте, постановою Волинського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року вказане рішення скасоване, а позов ОСОБА_2 задоволено частково та визнано за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . В решті позову відмовлено.

Вказував, що він мав намір оформити спадщину, у зв`язку з чим звернувся із відповідною заявою до нотаріуса, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може, оскільки відсутні відповідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, а також у зв`язку з тим, що відповідач зареєстрував за собою право власності на весь будинок.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності на це нерухоме майно за реєстраційним номером 29583993, яке зареєстроване на відповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку А АДРЕСА_2 гаража Г-1, що знаходяться по АДРЕСА_1 і до смерті належали ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внесено зміни в державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером 29583993, яке зареєстроване на ОСОБА_2 , залишивши за ним реєстрацію права власності на 1/2 частину цього нерухомого майна.

У поданій в інтересах позивача ОСОБА_1 його представником ОСОБА_3 . апеляційній скарзі апелянт просив суд скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки державна реєстрація права власності за відповідачем ОСОБА_2 проводилась на підставі рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 липня 2008 року і дане рішення скасоване, тому підлягає скасуванню і державна реєстрація. Документом, за яким відповідач має можливість зареєструвати право власності на свою 1/2 частину спадкового майна, є постанова Волинського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, а прийняте у даній справі рішення вносить плутанину в правовстановлюючі документи, оскільки право власності за ОСОБА_2 визнано одним рішенням суду, а зміни в державну реєстрацію внесено іншим.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог статті 372 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 до апеляційного суду відзиву не подавав, однак звернувся із письмовою заявою, в якій зазначив, що апеляційну скаргу визнає в повному обсязі і просить справу розглянути без його участі.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання у відповідності до вимог статті 247 ЦПК України не здійснюється.

Апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, виходячи з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову у даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, шляхом проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини прийняв спадщину як повнолітній непрацездатний син спадкодавця в розмірі 1/2 частини спадкового будинковолодіння, а тому дійшов висновку про визнання за ним права власності на житловий будинок та гараж за вказаною адресою в порядку спадкування. Крім того, оскільки рішення Камінь-Каширського районного суду від 18 липня 2008 року, на підставі якого відповідач зареєстрував право власності на спадкове будинковолодіння, скасоване, а реєстрація права власності на це нерухоме майно, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушує права позивача як власника його 1/2 частини, суд дійшов висновку про внесення змін у державну реєстрацію, залишивши за відповідачем реєстрацію права власності на 1/2 частину цього нерухомого майна.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, оскільки вони не відповідають встановленим у справі обставинам та не узгоджуються з нормами матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження від 09 березня 1960 року позивач ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_5 , яка відповідно до свідоцтва про смерть від 30 жовтня 2006 року померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6, 9).

ОСОБА_5 належав житловий будинок та господарські будівлі на АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Грудківської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 05 лютого 2019 року №234 (а.с.17).

Згідно із заповітом від 26 жовтня 2005 року ОСОБА_5 все майно, яке буде належати їй на день смерті, в тому числі і вищевказане будинковолодіння, заповіла онуку відповідачу по справі ОСОБА_2 .

Після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина на належне їй вищевказане нерухоме майно.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 липня 2008 року за відповідачем ОСОБА_2 визнано право власності на житловий будинок та господарські будівлі, які знаходяться по АДРЕСА_1 та рахувалися за покійною ОСОБА_5 (а.с.12).

На підставі цього рішення ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на вказане нерухоме майно, що вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер НОМЕР_1 , інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 квітня 2019 року та інформації КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» №1402 від 23 квітня 2019 року (а.с.16, 30-31).

З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 26.01.2010 року на замовлення відповідача ОСОБА_2 для оформлення свого права власності на спадкове майно за рішенням суду, вбачається, що вищевказане будинковолодіння складається із житлового будинку А-1, гаража Г-1, огорожі 1, воріт із хвірткою 2 (а.с.19-22),

Проте, як вбачається із довідки виконкому Грудківської сільської ради від 05.02.2019 року за № 234, на час смерті спадкодавця ОСОБА_5 з нею проживав і був зареєстрований син ОСОБА_1 пенсійного віку, який фактично прийняв спадщину, що складалася із житлового будинку з господарськими будівлями і надвірними спорудами (сарай) та двох земельних ділянок (а.с.17).

Постановою Волинського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 18 липня 2008 року скасоване та постановлене нове, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково та визнано за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . В решті позову відмовлено (а.с.13-15).

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції була наявність повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_5 ОСОБА_1 , позивача у даній справі, який на момент смерті матері проживав у спадковому будинку, у зв`язку з чим на підставі статті 1241 ЦК України він спадкує половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом (обов`язкова частка) незалежно від змісту заповіту.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Отже, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як спадкоємець першої черги за законом, шляхом проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини прийняв спадщину, як повнолітній непрацездатний син спадкодавця, в розмірі 1/2 частини спадкового будинковолодіння, однак як встановлено судом, він не може оформити спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на це майно у спадкодавця, у зв`язку з чим йому нотаріусом було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що є підставою для задоволення позову.

Проте, суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, помилково визнав за позивачем право власності на 1/2 частину спадкового майна, до складу якого включивши лише житловий будинок та гараж, а не на 1/2 частину усього спадкового майна, як зазначено у технічному паспорті, що свідчить про те, що такі висновки місцевого суду не в повній мірі відповідають встановленим у справі обставинам та не узгоджуються із наявними у справі доказами, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та задоволення цієї позовної вимоги у повному обсязі.

У відповідності до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

І хоча на дану обставину представник позивача ОСОБА_3 у своїх доводах апеляційної скарги не посилався, але просив оскаржуване рішення скасувати повністю з ухваленням нового, яким повністю задовольнити позов ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що вихід за межі доводів апеляційної скарги у даному випадку буде ефективним захистом прав та інтересів позивача.

Крім того, місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про внесення змін у державну реєстрацію, залишивши за відповідачем реєстрацію права власності на 1/2 частину цього нерухомого майна, з огляду на наступне.

Нормами статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

Якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

В свою чергу, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом другим частини 2 статті 26 цього Закону передбачено, що у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Отже, оскільки постановою Волинського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , тому відповідно до наведених положень вказаного Закону слід скасувати рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером 29583993.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване в даній справі рішення про часткове задоволення позову ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про повне задоволення позову ОСОБА_1 .

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 6 вересня 2019 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 08 травня 2019 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером 29583993.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді