ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4406/16-ц Номер провадження 22-ц/814/176/19Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

з секретарем судового засідання: Ткаченко Т.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Хмелюка І.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія» на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2017 року у складі головуючого судді Миронець О.К., ухвалене в залі суду в м. Полтаві, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні, у справі № 552/4406/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовну заяву мотивовано тим, що 25 листопада 2015 року її було прийнято на посаду в.о. начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія» на підставі контракту. Строк дії контракту було визначено до 24 листопада 2016 року. 21 липня 2016 року її було звільнено відповідно до наказу про звільнення з роботи за № 389, але заяви на звільнення вона не подавала, у зв'язку з чим вважала своє звільнення з вказаної посади незаконним.

ОСОБА_2, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд скасувати наказ № 389 від 21 липня 2016 року про її звільнення, поновити її на посаді начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія», стягнути з ТОВ ВКК «Арія» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 61 568,10 грн., 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн. та судові витрати у розмірі 1 280 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2.

Скасовано наказ № 389 від 21 липня 2016 року, яким звільнено ОСОБА_2 з посади в. о. начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді в. о. начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія».

Стягнуто з ТОВ ВКК «Арія» на користь ОСОБА_2 61 941, 24 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з яких підлягають утриманню податки та інші обов'язкові платежі, 5 000, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звільнення ОСОБА_2 відбулось з порушенням положень частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки була відсутня домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою, а також відсутнє волевиявлення працівника на розірвання трудового контракту у момент звільнення. Встановлено, що ОСОБА_2 заяву про звільнення не писала, роботодавцю її не подавала.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2017 року доповнено рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2017 року, зазначено, що рішення у частині поновлення ОСОБА_2 на посаді в. о. начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія» підлягає негайному виконанню. Стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

У січні 2018 року ТОВ ВКК «Арія» подало касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2017 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року касаційну скаргу ТОВ ВКК «Арія» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2017 року скасовано, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справа надійшла до Полтавського апеляційного суду 26 листопада 2018 року, та ухвалою суду від 28 листопада 2018 року призначена до судового розгляду.

В апеляційній скарзі ТОВ ВКК «Арія» вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Апелянт просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні її позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд не взяв до уваги, що домовленість між сторонами була досягнута, та позивач сама ініціювала припинення трудового договору, подавши заяву про звільнення від 21.07.2016 року, та ознайомившись з наказом про звільнення № 389 від 21.07.2016 року.

У відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ТОВ ВКК «Арія» відхилити, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2017 року залишити без змін. Вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, ухваленим з повним дослідженням судом обставин справи та наданих сторонами доказів.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

В судове засідання з'явились позивач, представник позивача та відповідач.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з підстав визначених п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України - невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 07.02.2014 року прийнята на посаду інспектора з кадрів у відділ кадрів ТОВ ВКК «Арія».

30.12.2014 року позивача переведено на посаду старшого інспектора з кадрів. 25.11.2015 року ОСОБА_2 переведена на посаду в.о. начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія», та з нею укладено контракт №447 від 25.11.2016 року, зі строком дії з 25.11.2015 року по 24.11.2016 року.

Відповідно до п.5.2 даного контракту цей контракт може бути припинений за згодою сторін.

Згідно наказу від 21.07.2016 року ОСОБА_2 звільнена з посади в.о. начальника відділу кадрів 21.07.2017 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

З висновку експерта № 336 від 10.02.2017 року вбачається, що рукописний текст від імені ОСОБА_2 в заяві від її імені від 21.07.2016 року на ім'я директора ТОВ ВКК «Арія» ОСОБА_5 виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням її підпису на «око».

Відповідно до висновку спеціаліста судово-почеркознавчого дослідження від 24.03.2017 року, рукописний текст заяви на ім'я директора ТОВ ВКК «Арія» ОСОБА_5 від імені ОСОБА_2 від 21.07.2016 року ймовірно виконаний ОСОБА_6

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення та організація праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами.

За правилами пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

За змістом пункту 1 статті 36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

Поновлення на роботі допускається за рішенням суду, якщо працівник звільнений без законних підстав (стаття 235 КЗпП).

Суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов вірного висновку про те, що позивач була незаконно звільнена, оскільки доведено, що заяву про звільнення вона особисто не підписувала. Судом встановлено відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на момент видачі наказу про її звільнення на припинення трудового договору. За відсутності заяви ОСОБА_2 роботодавець не мав законних підстав для видання наказу про її звільнення з роботи за угодою сторін.

Проте, суд залишив поза увагою, що при переведенні на посаду в.о. начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія» з ОСОБА_2 укладено контракт №447 від 25.11.2016 року, строк дії якого визначений з 25.11.2015 року по 24.11.2016 року.

Припинення трудового договору у зв'язку із закінченням строку його дії не потребує заяви чи будь-якого волевиявлення працівника, адже, підписуючи строковий трудовий договір, надаючи згоду на роботу на посаді виконуючого обов'язки начальника відділу, він фактично надав свою згоду на припинення такого договору після закінчення строку, на який його було укладено.

Вирішуючи питання про поновлення працівника, який працював за строковим трудовим договором, необхідно враховувати відсутність підстав для поновлення на роботі такого працівника у разі, якщо на момент ухвалення судом рішення у спорі строк трудового договору закінчився. У такому разі суд може тільки змінити дату звільнення на пізнішу - що відповідає даті закінчення трудового договору.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у частині поновлення позивача на роботі є безпідставним, оскільки судом не було враховано, що строк дії трудового договору з ОСОБА_2 закінчився 24 листопада 2016 року.

За таких обставин колегія суддів вважає за можливе задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_2 змінивши дату та підставу звільнення з 21.07.2016 року на 24.11.2016 року у зв'язку з закінчення строку дії контракту (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України) .

Зміні підлягає також розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутого з ТОВ ВВК «Арія» на користь ОСОБА_2

Згідно довідки ВКК «Арія» заробітна плата начальнику відділу кадрів за травень-липень 2016 року складала 1750 гривень.

Обрахунок середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100.

Середня кількість робочих днів за травень-червень 2016 року становить 19,5 днів.(19+20):2=19,5. Заробітна плата за травень-червень 2016 року відповідно до наданої довідки становить 1750 гривень (1750+1750):2=1750, середньоденна заробітна плата складала 1750:19,5=89,7 гривень.(88,7х2,08=186,57).

Так, з матеріалів справи слідує, що позивач звільнена з займаної посади 21.07.2016 року, а строк дії контракту закінчився 24.11.2016 року. З наступного дня звільнення (22.07.2016 року) до закінчення строку дії контракту минуло 89 робочих днів.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Отже, на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 7983 грн. 30 коп. (89,70х89=7983,30), без утримання податку й інших обов'язкових платежів.

Вирішуючи питання відшкодування позивачці моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 237-1КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів бере до уваги надані позивачкою докази спричинення їй моральної шкоди, зокрема враховуючи, що на момент звільнення позивача з роботи, остання була вагітною (а.с.6 т. 1), суд вважає обґрунтованим відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції при вирішення спору в частині стягнення моральної шкоди.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Здійснюючи розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно позовних вимог позивач просила суд скасувати наказ № 389 від 21 липня 2016 року про її звільнення, поновити її на посаді начальника відділу кадрів ТОВ ВКК «Арія», стягнути з ТОВ ВКК «Арія» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 61 568,10 грн., 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позивачем за позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди та скасування наказу про звільнення її з роботи було сплачено судовий збір 1280 грн. (а.с.88 т.1). Крім того, за проведення судової почеркознавчої експертизи позивачем сплачено 2250 грн. 24 коп.(а.с.117 т. 1) та понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Всього позивачем сплачено судові витрати в розмірі 5530 грн. 24 коп.

Оскільки, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині скасування наказу про звільнення, стягнення на користь позивача моральної шкоди та зміну дати та підстави звільнення, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати в розмірі 5530 грн. 24 коп. (1280+2000+2250,42).

При зверненні до апеляційного суду ТОВ ВКК «Арія» сплачено судовий збір в розмірі 1408 грн (а.с.236 т.1). Оскільки апеляційна скарга ТОВ ВКК «Арія» задоволена частково, то на його користь підлягає стягнення сплачений ним судовий збір в розмірі 704 грн.

В зв'язку з тим, що при здійсненні стягнення судових витрат статус, як позивача, так і відповідача поєднує в собі статус стягувача і боржника, то слід стягнути понесені судові витрати за подачу позову, проведення судової почеркознавчої експертизи та надання правової допомоги з ТОВ ВКК «Арія» на користь ОСОБА_2 в сумі 4826 грн. 24 коп. за (тобто різницю між 5530,25 грн., які підлягають стягненню на користь ОСОБА_2, та 704 грн., які підлягають стягненню на користь ТОВ ВКК «Арія»).

З ТОВ ВКК «Арія» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру про поновлення на роботі в сумі 551 грн. 20 коп. та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 551,20 грн. (позовні вимоги про стягнення середнього заробітку задоволені на суму 7983,30 грн.х1% = 79,83 грн., тому до стягнення підлягає визначений мінімальний розмір суми судового збору на час звернення позивача до суду). Всього з ТОВ ВКК «Арія» на користь Держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 141; 367; 374 ч.1 п. 2; 376 ч. 1 п. 3,4; 381; 382; 383; 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія» - задовольнити частково.

Київського районного суду м. Полтави від 16 листопада 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 (проживаючої за адресою: 36009, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія» (місцезнаходження: 36007, м. Полтава, пров. Шевченка, 7-А, ) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Скасувати наказ № 389 від 21 липня 2016 року про звільнення ОСОБА_2 з посади в.о. начальника відділу кадрів Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія» за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України), як незаконний.

Змінити формулювання причини звільнення та дату звільнення ОСОБА_2 з посади в.о. начальника відділу кадрів Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія».

Вважати ОСОБА_2 звільненою з посади в.о. начальника відділу кадрів Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія» з 24 листопада 2016 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінчення строку дії трудового договору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 липня 2016 року по 24 листопада 2016 року у сумі 7983 грн. 30 коп. (сім тисяч дев'ятсот вісімдесят три гривні 30 коп.) без утримання податку й інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія» на користь ОСОБА_2 5 000 грн. (п'ять тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія» на користь ОСОБА_2 4826 грн. 24 коп. (чотири тисячі вісімсот двадцять шість гривень 24 коп.) в рахунок відшкодування понесених нею судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна компанія «Арія» на користь Держави судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп. (одна тисяча сто дві гривні 40 коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий: (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) Г.Л. Карпушин

(підпис) Л.М. Хіль

Згідно з оригіналом:

Суддя Полтавського

апеляційного суду С.А. Гальонкін