ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/1654/17
Провадження № 22-ц/4820/1608/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар Чебан О.М.,

за участю представника апелянта та представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2019 року, суддя Швець О.Д., у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту економіки та розвитку, інфраструктури міста Кам`янець Подільської міської ради, фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про заборону вчинення неправомірних дій та приведення земельної ділянки у попередній стан,

встановив:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту економіки та розвитку, інфраструктури міста Кам`янець Подільської міської ради, (далі Департамент), фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про розкриття фундаментів, укладеного 10.10.2016 року між Департаментом та ФОП ОСОБА_2 , заборону ОСОБА_2 здійснювати ремонтні роботи, пов`язані з розкриттям дорожнього полотна по вулиці П`ятницькій в м. Кам`янці Подільському поблизу житлового будинку № АДРЕСА_1 », зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати огорожу навколо будівельного майданчика та привести дорожнє полотно за вищевказаною адресою до попереднього стану.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що незаконними діями відповідача ОСОБА_2 , йому, як власнику квартири АДРЕСА_2 було заподіяно майнової шкоди. Відповідач, не маючи відповідних дозвільних документів, здійснює розкриття дорожнього полотна, внаслідок чого відбувається руйнація будинку, в якому він проживає. Внаслідок обмеження руху по автомобільній дорозі він зазнає незручностей у користуванні автомобільним транспортом.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом неповно було встановлено обставини справи, необ`єктивно проведено дослідження доказів у справі. Зокрема, судом не взято до уваги ту обставину, що у зв`язку з проведення робіт по розкриттю дорожнього полотна було встановлено огорожу, внаслідок чого допущено незручності у користуванні транспортними засобами та житловим будинком, у якому знаходиться належна йому на праві приватної власності квартира. Житловий будинок АДРЕСА_1 є пам`яткою архітектури та містобудування місцевого значення, земельна ділянка, на якій розташовано будинок перебуває у державній власності, тому розпоряджатися цією земельною ділянкою може виключно Кабінет Міністрів України. Судом не взято до уваги тієї обставини, що Департамент не був наділений повноваженнями на укладення спірного договору, а ОСОБА_2 не має відповідної кваліфікації для виконання робіт за спірним договором. Судом необґрунтовано було відмовлено у його клопотанні про залучення до участі в справі в якості третьої особи Кам`янець Подільську міську раду, НІАЗ «Кам`янець», Міністерство культури України, Кам`янець Подільську місцеву прокурату, оскільки земельна ділянка та розміщені на ній фундаменти будівель, пошуком яких займається ОСОБА_2 , відносяться до державної форми власності. Призначена судом у справі судова будівельно-технічна експертиза не була виконана у зв`язку з відсутністю технічної документації, яку не надали експерту відповідачі, однак судом не було надано відповідної правової оцінки цій обставині, відповідно до вимог ЦПК України. Суд не надав належної оцінки доказам, які вказують на те, що земляні роботи поблизу його будинку виконуються за допомогою важкої техніки, що є порушенням вимог щодо проведення археологічних розкопок. Проведення робіт ОСОБА_2 , які відносяться до робіт з археологічної розвідки, здійснюється без отримання дозволу Міністерства культури України. Не відповідає дійсності також висновок суду про те, що його права не порушено, оскільки докази в справі вказують на зворотне.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, підтримав висновки суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, дана їм об`єктивна оцінка, а його висновки узгоджуються з матеріалами справи і відповідають закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 .

На підставі договору про розкриття фундаментів від 10.10.2016 року, укладеного між Департаментом економіки та розвитку інфраструктури міста Кам`янець Подільської міської ради та ФОП ОСОБА_3 Я ОСОБА_4 , остання взяла на себе обов`язок щодо проведення підготовчих робіт по розкриттю фундаментів з метою уточнення та обліку нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Кам`янця Подільського.

Відповідно до інформаційного листа Хмельницької регіональної філії Центру державного земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах України від 27.02.2007 року, №134, земельна ділянка під житловим будинком по АДРЕСА_3 м АДРЕСА_4 Кам`янці Подільському відноситься до земель історико - архітектурного призначення та перебуває у державній власності.

Згідно з інформацією Українського регіонального спеціалізованого науково-реставраційного інституту «Укрзахідпроектреставрація» від 01.03.2007 року, №22 будинки №№1, 4, 6, 8, 10, 12 по вулиці П`ятницькій в м. Кам`янці Подільському взято на облік як пам`ятники архітектури місцевого значення під назвою «житлові будинки (руїни)» згідно розпорядження представника Президента України у Хмельницькій області від 18.04.1993 року, №438.

Як вбачається з акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 23.03.2017 року, складеного Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області на момент проведення позапланової перевірки ознак проведення виконання будівельних робіт не виявлено. Порушень містобудівного законодавства під час здійснення заходів контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності не встановлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з недоведеності позовних вимог, відсутності порушень закону з боку відповідачів, які б заподіяли шкоди правам та інтересам позивача.

Такий висновок суду є обґрунтованим з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 215 ЦК України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином у випадку, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, до суду із відповідним позовом про визнання правочину недійсним може звернутися сторона оспорюваного правочину або інша заінтересована особа, тобто особа, права та інтереси якої безпосередньо стосуються (порушуються) таким правочином.

Позивач порушив питання щодо недійсності договору про розкриття фундаментів від 10.11.2016 року, укладеного між Департаментом економіки та розвитку інфраструктури міста Кам`янець Подільської міської ради та ФОП ОСОБА_2 . з тих підстав, що він порушує його права як власника квартири. В той же час у позовній заяві ОСОБА_1 вказав на нікчемність спірного правочину, оскільки, на його думку, його недійсність встановлена законом.

Згідно з частинами першою та шостою статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню.

Відповідно до наведених норм зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, які на момент подання позову відсутні або не настали, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права у майбутньому.

Після настання порушення прав та законних інтересів власника він має право вимагати усунення будь-яких створених йому перешкод у користуванні своїм майном на підставі статті 391 ЦК України.

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд правильно виходив із того, що позивачем не доведено та не надано належних доказів порушення його прав, як власника квартири у житловому будинку, неподалік якого відповідачем здійснюється наукове археологічне дослідження земельної ділянки, яке передбачає розкриття фундаменту з метою уточнення та обліку нерухомого майна, належного територіальній громаді. Вказані роботи ведуться з дозволу власника земельної ділянки, на підставі укладеного відповідачем із Департаментом економіки та розвитку інфраструктури міста Кам`янець-Подільської міської ради договору. Суд першої інстанції правильно вказав на те, що позивачем не доведено тих обставин, що вказані роботи проводяться на проїзній частині дороги біля будинку № 1-б по вул. П`ятницькій і такі перешкоджають позивачу під`їзду до цього будинку, або що ці роботи призводять до руйнації вказаного будинку.

Таким чином, належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення прав позивача, як власника квартира, поблизу будинку якого проводяться вказані вище роботи, останнім не надано.

Посилання апелянта на ту обставину, що у зв`язку з непроведенням судової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою суду від 20.09.2017 року, відповідні обставини необхідно тлумачити на користь позивача є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи призначена судом експертиза за клопотанням позивача не була проведена у зв`язку з неможливістю її проведення через ненадання експерту усіх необхідних документів. При цьому судом було вжито заходів процесуального характеру для виконання клопотання експерта про надання йому додаткових матеріалів, однак експерт вказав на їх недостатність для проведення експертного дослідження і повернув ухвалу суду про проведення експертизи без виконання. Додаткові документи частково були надані позивачем, відповідачі не змогли надати документів, які були зазначені у клопотання експерта у зв`язку з їх відсутністю. За таких обставин у суду не було правових підстав, передбачених ст. 109 ЦПК України щодо застосування наслідків ухилення від участі в експертизі, оскільки не встановлено обставин, які б свідчили про ухилення відповідачів від надання додаткових матеріалів за клопотанням експерта.

Доводи апелянта щодо того, що відповідач проводить археологічні дослідження земельної ділянки без одержання відповідних дозвільних документів спростовуються документами, чинність яких презюмується. Крім того, такі посилання на правильність висновків суду першої інстанції не впливають, оскільки позивач не довів порушення своїх прав виконанням відповідачами вказаних вище робіт.

Судом у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України було проведено дослідження доказів у справі, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що не може бути підставою для скасування судового рішення.

Безпідставним є твердження ОСОБА_1 про нікчемність спірного договору, оскільки судом не встановлено обставин на підтвердження цього факту, не визначено норми закону, який би безпосередньо вказав на недійсність правочину, який є предметом судового розгляду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 09.09.2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

Т.О. Янчук