Провадження № 22-ц/801/297/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 рокуСправа № 127/20166/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Оніщука В.В,

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року, постановлене у складі судді Бессараб Н.М., о 12:07 год. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.04.2011 року у цивільній справі №2-1816/11 було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 400,00 грн. щомісячно.

Позивач вважає, що для забезпечення потреб дитини доцільним є збільшити розмір стягуваних аліментів, оскільки на сьогоднішній день значно зросли ціни на товари та послуги, змінились прожиткові мінімуми для відповідної категорії громадян і коштів, які стягуються з відповідача на утримання сина, не вистачає. У позовній заяві ОСОБА_3 просила збільшити розмір стягуваних аліментів, а саме стягувати аліменти з відповідача на утримання дитини в розмірі по 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Збільшено розмір стягуваних з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.04.2011 року по цивільній справі №2-1816/11.

Вирішено стягувати щомісячно аліменти з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 1000,00 грн., які підлягають індексації, з дня набрання даним рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заявлений розмір аліментів в сумі 2500 грн. щомісячно є завищеним, оскільки як вбачається із довідки з місця роботи відповідача №6 від 07.09.2018 року щомісячний дохід ОСОБА_4 складає 2997,01 грн. і є незначним відносно до заявленого розміру аліментів. Також, суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні зазначив про взаємний обов'язок обох батьків по утриманню дитини та з урахуванням встановлених обставин щодо фінансової можливості відповідача сплачувати аліменти, визначив їх в розмірі 1000,00 грн. щомісячно.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу вказуючи, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі позивачем зазначено, що у їх неповнолітнього сина виявлено серцеву недостатність, він наразі проходить лікування, що потребує значних фінансових витрат, докази на підтвердження хвороби сина були приєднанні до матеріалів справи, однак суд першої інстанції ці докази не врахував та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

28 січня 2019 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_4 на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відзив мотивований тим, що наведені в апеляційній скарзі аргументи є необґрунтованими, оскільки ґрунтуються на припущеннях позивача та не підтверджені належними доказами.

Відповідач зазначає, що розмір його доходу підтверджено довідкою про заробітну плату, іншого доходу він не має, а тому заявлений позивачем розмір аліментів є безпідставним та не відповідає його доходам.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу між сторонами, проживає з позивачкою ОСОБА_3 (а.с. 5,10).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.04.2011 року по цивільній справі №2-1816/11,стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.03.2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11).

На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист №2-1816/11, який знаходиться на примусовому виконанні у Центральному ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області (ВП №26892009).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2018 рік в Україні встановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2018 рік". Відповідно прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років на період з 01.07.2018 року по 30.11.2018 року складає 1944,00 грн.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_4 є фізично здоровою, працездатною особою, офіційно працевлаштований, працює на посаді машиніста дорожньо-транспортних машин ТОВ «Будівельно-монтажна фірма «Еталон-Буд», отримує щомісячно дохід, який за період з червня 2018 року по серпень 2018 року склав 6593,42 грн., інших утриманців не має, тобто може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак заявлений розмір аліментів в сумі 2500 грн. є неспівмірним із щомісячним доходом ОСОБА_4, який складає 2997,01 грн., і в свою чергу є незначним відносно до заявленого розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що неповнолітній син ОСОБА_5 хворіє і потребує додаткових фінансових витрат на лікування не заслуговують на увагу.

Вказані обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів, скільки за своєю природою витрати пов'язані з хворобою дитини є додатковими витратами, порядок стягнення та визначення розміру цих витрат врегулювано ст. 185 СК України. Такі вимоги позивачем не заявлялись та не є предметом розгляду у цій справі, однак за наявності підстав визначених ст. 185 СК України така можливість для позивача не втрачена.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що при визначенні збільшеного розміру аліментів суд першої інстанції правильно врахував ті обставини, що відповідач, працездатний, фізично здоровий, офіційно працює, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 1000 грн. На час постановлення оскаржуваного рішення розмір аліментів на утримання дитини, який був присуджений судом першої інстанції, є об'єктивним і справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук

Судді С.Г. Копаничук

С.К. Медвецький