КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1879/19 Доповідач у ІІ інст. Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2019року Київський апеляційний суду в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді - доповідача - Таргоній Д.О.,

суддів: Олійника В.І., Приходька К.П.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року за заявою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання договору недійсним в частині інвестора, визнання інвестором та визнання права власності,

УСТАНОВИВ:

в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання договору недійсним в частині інвестора, визнання інвестором та визнання права власності.

30.01.2018 року представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернулась до районного суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1

В обґрунтування заяви зазначила, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01.02.2018 року позивачу відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на майнові права на квартиру АДРЕСА_1 чим відповідач скористався та 02 березня 2018 року зареєстрував право власності на спірну квартиру.

04 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_6 продав спірну квартиру ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу № 613, посвідченим 04.04.2018 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тетерською О.Ю.

На думку заявника, вказані обставини свідчать про те, що на теперішній час існує реальна загроза утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, оскільки відповідачем вже вчинено дії з продажу квартири, які можуть бути продовжені.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 травня 2018 року заяву представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання договору недійсним в частині інвестора, визнання інвестором та визнання права власності - задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_3, як представник ОСОБА_2 Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Серед доводів апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 Оскаржувана ухвала не була вручена йому у день проголошення чи складання, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, матеріали справи не містять жодного процесуального документа про залучення ОСОБА_2 до участі у справі. З тексту позовної заяви вбачається, що єдиним відповідачем у справі є ОСОБА_6 З матеріалів справи вбачається, що 03 травня 2018 року представником позивача ОСОБА_4 через канцелярію Голосіївського районного суду м. Києва подано заяву про збільшення позовних вимог, однією з яких є вимога про заміну первісного відповідача ОСОБА_6 на належного відповідача ОСОБА_2 Разом з тим, ані в судовому засіданні, яке відбулося 08 травня 2018 року, ані в засіданні 02 липня 2018 року питання про прийняття заяви про збільшення позовних вимог чи заміну неналежного відповідача судом не вирішувалось. Таким чином, ОСОБА_2 не є відповідачем у справі за тими вимогами, як за правилами ЦПК України прийняті судом до розгляду. Звертає також увагу суду на те, що предметом прийнятого судом позову є майнові права, а не нерухоме майно, на яке накладений арешт в забезпечення позову.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить до висновку про її обґрунтованість, у зв'язку з чим ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року підлягає скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір, а тому дійшов висновку, що існує ризик відчуження нерухомого майна, яке являється предметом позову, що може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи таке.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні враховувати роз'яснення Верховного Суду України, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Так, відповідно до п. 4 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції вказаних положень не врахував, наклавши арешт на нерухоме майно, що на праві власності належить ОСОБА_2, який не залучений до участі у справі в якості відповідача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 03.05.2018 року представником позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 здано до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва заяву про збільшення позовних вимог, яка по формі та за своїм змістом фактично являється заявою про зміну предмету та представ позову.

З виділених матеріалів, які направлені на адресу суду апеляційної інстанції, вбачається, що судом першої інстанції не вирішувалось питання про прийняття вказаної вище заяви до розгляду, залучення до участі у справі в якості відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_8, направлення їм копій позовної заяви та інших процесуальних документів по справі.

Колегією суддів також вважаються обґрунтованими твердження апелянта щодо не співмірності заходів забезпечення позову та заявлених вимог, виходячи з наступного.

Так, зі змісту позовної заяви від 31.07.2017 року вбачається, що предметом даного спору є майнові права за Договором №33-Ф-ГС про участь у будівництві об'єкту нерухомості від 3.06.20115 року.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено обов'язковість судового рішення однією з основних засад судочинства, яка з огляду на положення ст.ст. 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПКУкраїни забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст.ст. 156, 158 ЦПК України).

Висновки суду щодо співмірності заявлених вимог з заходами забезпечення, які просив застосувати позивач, колегією суддів вважаються необґрунтованими. Підстави необхідності застосування такого обмеження як арешт на квартиру АДРЕСА_1 взагалі судом першої інстанції не визначені.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 08 травня 2018 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання договору недійсним в частині інвестора, визнання інвестором та визнання права власності - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст постанови складено 31січня 2019 року.

Суддя - доповідач Таргоній Д.О.

Судді Олійник В.І. Приходько К.П.