КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивачів ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подану від їх імені та в їх інтересах адвокатом Басараб Наталією Володимирівною, яка діє на підставі договору, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ житлового будинку та земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Святошинського районного суду м. Києва з позовом, згідно з яким, враховуючи позовну заяву в новій редакції від 02.04.2018 року, просили: поділити в натурі житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами під № 103 та земельну ділянку під АДРЕСА_3 ; виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спільну часткову власність в натурі 1/3 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_3 , які складаються з таких приміщень: приміщення 1-3, площею 13 кв.м.; приміщення 1-4, площею 19,2 кв.м.; приміщення 1-2, площею 6,6 кв.м.; приміщення 1-1, площею 8,5 кв.м.; сарай під літерою «Б», вбиральня під літерою «Д»; виділити в користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в натурі 1/3 частину земельної ділянки під АДРЕСА_3 площею 157,1 кв.м., що має форму багатокутника БВЖГДЕЗИАБ та земельну ділянку площею 148 кв.м., що має форму багатокутника НОРСТФПН, проклавши межі розподілу по лініям:відрізки ВЖ, ЖГ,ГД прокласти згідно варіанту розподілу житлового будинку;відрізок БВ, довжиною 1,41 м, прокласти з точки «Б», перпендикулярно до лівого фасаду житлового будинку;відрізок ДЕ, довжиною 1,5 м прокласти з точки Д, перпендикулярно до правогофасаду житлового будинку;відрізок ЕЗ, довжиною 11,09 м прокласти з точки Е, на відстані 1,5 м відправого фасаду житлового будинку;відрізок ЗИ, довжиною 1,5 м прокласти з точки Е, на відстані 1,5 м від правого фасаду житлового будинку; відрізок 3JI, довжиною 8,33 м прокласти з точки 3, причому точка JI є кутом гаражу «Е»; відрізок JIM прокласти по лінії центрального фасаду гаражу «Е»; відрізок МО, довжиною 1 м, прокласти з точки М, перпендикулярно до правогофасаду гаражу «Е»;відрізок ОН, довжиною 2,04 м, прокласти з точки О, паралельно правомуфасаду гаражу «Е»;відрізок ОР, довжиною 7 м, прокласти з точки О, на відстані їм від правогофасаду гаражу «Е»;відрізок PC, довжиною 4,16 м, прокласти з точки Р, на відстані 1 м від тильного фасаду гаражу «Е»;відрізок СТ, довжиною 18,63 м, прокласти з точки С, перпендикулярно до тильного фасаду гаражу «Е»;відрізок ТФ, довжиною 5,69 м, прокласти з точки Т, причому точка Ф є точкою зламу межі земельної ділянки; виділити з загальне користування співвласників земельну ділянку площею 23,8 кв.м., що має форму багатокутника ИЗЛМОНКИ; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 компенсацію за відступ від ідеальної частки в розмірі 18 580,00 грн.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн., витрати по оплаті експертизи в розмірі 4 540,00 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн., витрати по оплаті експертизи в розмірі 4 540,00 грн., а всього 5 027,20 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказували, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.11.2011 року їм після смерті батька належить по 1/6 частині житлового будинку АДРЕСА_3 .

При цьому, 4/6 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_3 , належала ОСОБА_6 , спадкоємцем якої є ОСОБА_5 .

Разом з тим, оскільки між сторонами у справі виникають постійні суперечки про порядок володіння та користування вищевказаним нерухомим майном, позивачі, посилаючись на відсутність домовленості з відповідачем щодо поділу майна в натурі, звернулися до суду з цим позовом, який просили задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.04.2019 року у задоволенні позову відмовлено (т.2, а.с.210-214).

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування обставин справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Так, в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги позивачі вказують на неможливість здійснити державну реєстрацію свого права власності на нерухоме майно, та, відповідно, ввести в експлуатацію самочинно збудовані приміщення, оскільки саме відповідачем було здійснено вказане самочинне будівництво.

При цьому, на думку позивачів, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні їх позовних вимог, адже за висновком судово-будівельної експертизи, проведеної у даній справі, існує технічна можливість такого поділу (т. 2, а.с. 220-224).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.06.2019 року поновлено позивачам строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивачів та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т.2, а.с.230, 231).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.06.2019 року справу за апеляційною скаргою позивачів призначено до розгляду (т.2, а.с.236, 237).

Представник позивачів у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 4/6 частина житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_3 , належала ОСОБА_6 , спадкоємцем якої є ОСОБА_5 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.11.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.06.2012 року, за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано право власності у порядку спадкування на 1/3 частку спадкового майна після смерті ОСОБА_3 у рівних долях кожному, а саме: за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , за ОСОБА_4 - на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_3 .

При цьому, 08.02.2013 року представники позивачів звернулися до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з заявою про проведення державної реєстрації права спільної часткової власності на успадковану частину житлового будинку.

Разом з тим, за результатами розгляду вказаної заяви рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Чекригіна О.В . від 30.01.2013 року за №177391 позивачам було відмовлено у державній реєстрації права власності, оскільки з технічного паспорту, поданого для проведення державної реєстрації, вбачаються самочинно збудовані веранда (площа забудови 7,9 м2 ) та тамбур (площа забудови 3,8 м2 ), які не введені в експлуатацію в установленому законом порядку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі, як на підставу для його задоволення, посилались на неможливість у добровільному порядку визначити частки будинку в натурі, а також те, що відповідач чинить їм перешкоди у здійсненні свого права власності на частину будинку, набутого на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Так, положеннями ч. 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною третьої цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Виходячи з аналізу змісту вищенаведених положень законодавства, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-1443цс16.

Також, як передбачено, ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

При цьому, згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судом земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року за № 7, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру, їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст.88 Земельного Кодексу України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не є власниками 1/3 частини будинку, оскільки право власності на нього не зареєстровано у порядку ст. 331 ЦК України.

Разом з тим, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 23.05.2018 року по справі № 910/73/17 та від 06.09.2018 року по справі № 816/3064/16, державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, процедура державної реєстрації майна та майнових прав має на меті саме фіксування факту набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і завжди у часі слідує за юридичним фактом, на підставі якого виникає, змінюється або припиняється право або його обтяження.

Отже, виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що державна реєстрація це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації не видається за можливе.

Однак, суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув та, враховуючи наявність рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання за позивачами права власності на 1/3 частину будинку, а також те, що державна реєстрація має лише правовосвідчувальне значення, помилково дійшов висновку щодо відсутності у позивачів права ставити питання щодо виділу у натурі частки будинку.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з наявною необхідністю та для з`ясування обставин, що мають значення для справи, за клопотанням представника позивачів 26.11.2015 року судом першої інстанції було призначено у справі судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку № 2-06/07 судової будівельно-технічної експертизи та земельно-технічної експертизи від 06.07.2016 року, проведених судовим експертом Українського центру судових експертиз Лісниченко С.В., розподіл будинку, надвірних будівель та земельних ділянки, згідно часток співвласників 1/3 та 2/3 (без врахування самочинно збудованих будівель та споруд), можливий, з відхиленням від вказаних часток відносно поділу будинку та без відхилення відносно поділу земельну земельної ділянки.

Враховуючи розташування забудови, фактичне планування будинку та конфігурацію земельної ділянки, на розгляд суду експертом було надано єдиний варіант розподілу будинку та надвірних будівель, згідно часток співвласників 1/3 та 2/3, з відхиленням від вказаних часток, та варіант поділу земельної ділянки № 103, згідно часток співвласників 1/3 та 2/3, без відхилення від вказаних часток, а саме запропоновано: виділити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спільну часткову власність в натурі 1/3 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_3 , які складаються з таких приміщень: приміщення 1-3, площею 13 кв.м.; приміщення 1-4, площею 19,2 кв.м., приміщення 1-2, площею 6,6 кв.м., приміщення 1-1, площею 8,5 кв.м., сарай під літерою «Б», вбиральня під літерою «Д»; виділити у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в натурі 1/3 частину земельної ділянки під АДРЕСА_3 , площею 157,1 кв.м., що має форму багатокутника БВЖГДЕЗИАБ та земельну ділянку площею 148 кв.м., що має форму багатокутника НОРСТФПН, проклавши межі розподілу по лініям: відрізки ВЖ, ЖГ, ГД прокласти згідно варіанту розподілу житлового будинку; відрізок БВ, довжиною 1,41 м, прокласти з точки «Б», перпендикулярно до лівого фасаду житлового будинку; відрізок ДЕ, довжиною 1,5 м прокласти з точки Д, перпендикулярно до правого фасаду житлового будинку; відрізок ЕЗ, довжиною 11,09 м прокласти з точки Е, на відстані 1,5 м від правого фасаду житлового будинку; відрізок ЗИ, довжиною 1,5 м прокласти з точки З, на відстані 1,5 м від правого фасаду житлового будинку; відрізок ЗЛ, довжиною 8,33 м прокласти з точки З, причому точка Л є кутом гаражу «Е»; відрізок ЛМ прокласти по лінії центрального фасаду гаражу «Е»; відрізок МО, довжиною 1 м, прокласти з точки М, перпендикулярно до правого фасаду гаражу «Е»; відрізок ОН, довжиною 2,04 м, прокласти з точки О, паралельно правому фасаду гаражу «Е»; відрізок ОР, довжиною 7 м, прокласти з точки О, на відстані 1 м від правого фасаду гаражу «Е»; відрізок РС, довжиною 4,16 м, прокласти з точки Р, на відстані 1 м від тильного фасаду гаражу «Е»; відрізок СТ, довжиною 18,63 м, прокласти з точки С, перпендикулярно до тильного фасаду гаражу «Е»; відрізок ТФ, довжиною 5,69 м, прокласти з точки Т, причому точка Ф є точкою зламу межі земельної ділянки; виділити з загальне користування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку під АДРЕСА_3 площею 23,8 кв.м., що має форму багатокутника ИЗЛМОНКИ.

При цьому, у висновку експертом зазначено, що арифметичні частки в домоволодінні по запропонованому варіанту поділу становлять: для першого співвласника ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 1/3) - 28/100, а для другого співвласника (2/3) - 72/100. Арифметичні частки в житловому будинку по запропонованому варіанту поділу становлять: для першого співвласника ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - 1/3) - 30/100; для другого співвласника (2/3) - 70/100. Відступ від ідеальних часток становить: для першого співвласника - на 18 580,00 грн. менше, для другого співвласника - на 18 580,00 грн. більше.

Беручи до уваги вище встановлені обставини справи, зокрема щодо неможливості позивачів як вільно володіти та користуватися належною їм частиною будинку, так і здійснити державну реєстрацію свого права власності на нерухоме майно через наявність у будинку самочинно збудованих відповідачем об`єктів, суд апеляційної інстанції, враховуючи варіант розподілу будинку, запропонований у висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи,вважає за можливе позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності для звернення позивачів до суду з даним позовом, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до положень ст. 256 та ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, оскільки про порушення свого права позивачі дізналися після прийняття державним реєстратором Чекригіним О.В. рішення від 30.01.2013 року про відмову у державній реєстрації права власності на частину будинку, а позов до відповідача було пред`явлено у вересні 2014 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, суд дійшов висновку, що посилання відповідача на ті обставини, що позов пред`явлено поза межами трирічного строку позовної давності не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, ухвалене судом рішення, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , з останньої підлягають стягненню на користь кожного з позивачів судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 243 грн. 60 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 365 грн. 40 коп., а також витрати, пов`язані з проведенням експертизи, у розмірі 4 540 грн. 00 коп., понесення яких позивачами підтверджується квитанціями від 28.01.2016 року (т. 2, а.с. 1).

Разом з тим, щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в розмірі 10 000 грн. 00 коп., слід зазначити наступне.

Так, ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до ч. 3 вищенаведеної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Однак, всупереч вищенаведених положень цивільного процесуального законодавства, позивачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували, що витрати на правничу допомогу, понесені ним у зв`язку з розглядом даної справи, становлять 10 000 грн. 00 коп.

Таким чином, колегія суддів не вбачає жодних правових підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , подану від їх імені та в їх інтересах адвокатом Басараб Наталією Володимирівною, - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 квітня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ житлового будинку та земельної ділянки - задовольнити.

Виділити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) у спільну часткову власність в натурі 1/3 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_3 , які складаються з таких приміщень: приміщення 1-3, площею 13 кв.м.; приміщення 1-4, площею 19,2 кв.м., приміщення 1-2, площею 6,6 кв.м., приміщення 1-1, площею 8,5 кв.м., сарай під літерою «Б», вбиральня під літерою «Д».

Виділити у користування ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) в натурі 1/3 частину земельної ділянки під АДРЕСА_3 , площею 157,1 кв.м., що має форму багатокутника БВЖГДЕЗИАБ та земельну ділянку площею 148 кв.м., що має форму багатокутника НОРСТФПН, проклавши межі розподілу по лініям:

- Відрізки ВЖ, ЖГ, ГД прокласти згідно варіанту розподілу житлового будинку;

- Відрізок БВ, довжиною 1,41 м, прокласти з точки «Б», перпендикулярно до лівого фасаду житлового будинку;

- Відрізок ДЕ, довжиною 1,5 м, прокласти з точки Д, перпендикулярно до правого фасаду житлового будинку;

- Відрізок ЕЗ, довжиною 11,09 м, прокласти з точки Е, на відстані 1,5 м від правого фасаду житлового будинку;

- Відрізок ЗИ, довжиною 1,5 м прокласти з точки З, на відстані 1,5 м від правого фасаду житлового будинку;

- Відрізок ЗЛ, довжиною 8,33 м прокласти з точки З, причому точка Л є кутом гаражу «Е»;

- Відрізок ЛМ прокласти по лінії центрального фасаду гаражу «Е»;

- Відрізок МО, довжиною 1 м, прокласти з точки М, перпендикулярно до правого фасаду гаражу «Е»;

- Відрізок ОН, довжиною 2,04 м, прокласти з точки О, паралельно правому фасаду гаражу «Е»;

- Відрізок ОР, довжиною 7 м, прокласти з точки О, на відстані 1 м від правого фасаду гаражу «Е»;

- Відрізок РС, довжиною 4,16 м, прокласти з точки Р, на відстані 1 м від тильного фасаду гаражу «Е»;

- Відрізок СТ, довжиною 18,63 м, прокласти з точки С, перпендикулярно до тильного фасаду гаражу «Е»;

- Відрізок ТФ, довжиною 5,69 м, прокласти з точки Т, причому точка Ф є точкою зламу межі земельної ділянки.

Виділити з загальне користування ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) земельну ділянку під АДРЕСА_3 площею 23,8 кв.м., що має форму багатокутника ИЗЛМОНКИ.

Стягнути з ОСОБА_5 ((РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), компенсацію за відступ від ідеальної частки у розмірі 9 290 (дев`ять тисяч двісті дев`яносто) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 ((РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) компенсацію за відступ від ідеальної частки у розмірі 9 290 (дев`ять тисяч двісті дев`яносто) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 ((РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., витрати, пов`язані із проведенням експертизи у розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 365 (триста шістдесят п`ять) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., витрати, пов`язані із проведенням експертизи у розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 365 (триста шістдесят п`ять) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 11 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська