Справа № 635/6732/19
Провадження по справі № 2о/635/191/2019
У Х В А Л А

05 вересня 2019 року суддя Харківського районного суду Харківської області Шинкарчук Я.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжя, які мають неповнолітніх дітей, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою

про розірвання шлюбу подружжя, які мають неповнолітніх дітей.

Дослідивши надану заяву суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 109 Сімейного Кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Отже, статтею 109 Сімейного кодексу України передбачена можливість розірвання шлюбу між подружжям, яке має дітей, у спрощеному порядку, а саме в порядку непозовного цивільного судочинства (окремого провадження, згідно з частиною 3 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України).

Між тим, для розгляду справу про розірвання шлюбу в окремому провадженні, мають бути наявні такі умови: подружжя має спільне бажання розірвати шлюб, яке виражається в поданій до суду відповідній спільній заяві; між подружжям вирішені всі питання, пов`язані з місцем проживання дітей, забезпеченням умов їхнього життя, а також їх вихованням; після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права жодного з подружжя, а також права дітей.

Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України заявниками в цій справі є тільки подружжя особи, які перебувають в офіційно зареєстрованому шлюбі.

На підставі викладеного вбачається, що подружжя, яке досягло згоди про припинення шлюбу і мають неповнолітніх (малолітніх) дітей має право подати до суду спільну заяву про розірвання шлюбу, до якої повинно бути доданий письмовий договір про те, з ким проживатимуть діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто проживатиме окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей ( частина 2 статті 109 Сімейного кодексу України) .

Крім того, подружжя має подати до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей), який має бути нотаріально посвідчений ( частина 2 статті 109 Сімейного кодексу України) .

Зазначені договори або єдиний договір про виховання та утримання дитини (дітей) є обов`язковою умовою для звернення до суду разом із спільною заявою про розірвання шлюбу. Суд встановлює чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Заяву про розірвання шлюбу без таких договорів суд залишає без руху.

Між тим, заявниками разом із спільною заявою про розірвання шлюбу не надано до суду зазначеного договору (договорів), що є підставою для залишення заяви без руху.

Згідно частини 9 статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки ЦПК України, не врегульовані питання відносно наслідків подання спільної заяви про розірвання шлюбу, яка не відповідає вимогам Закону, суд застосовує аналогію закону та як наслідок, положення статті 185 ЦПК України, яка регулює питання, у тому числі щодо залишення заяви без руху.

Відповідно до статті 185 ЦПК України, якщо позовна заява подана без додержання вимог, передбачених статтями 175, 177 ЦПК України, вона підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин заяву належить залишити без руху, надати заявнику строк для усунення недоліків відповідно до цієї ухвали в десять днів з дня її вручення і роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною і повернута.

Керуючись статтею 185 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжя, які мають неповнолітніх дітей - залишити без руху.

Повідомити заявників про необхідність виправити зазначені недоліки заяви та надати строк десять днів з дня отримання ним ухвали для їх усунення.

Роз`яснити заявникам, що якщо вони відповідно до ухвали суду у встановлений строк не усуне зазначені недоліки заяви, вона вважається неподаною та повертається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею .

Ухвала складена та підписана суддею 05 вересня 2019 року

Суддя Я.А. Шинкарчук