Головуючий у І інстанції Новак А.В.
Провадження № 22-ц/824/1319/2019 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2019 рокуКиївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Шуляку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з нього заборгованість за договором№ 40.29-48/7 від 18 січня 2007 року в розмірі 11 280,58 дол. США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 264 537 грн. 38 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 9 353,22 дол. США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 219 339,54 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 1 531,26 дол. США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 35 909,12 грн., заборгованості за пенею в розмірі 396,10 дол. США, що за курсом Національного банку України еквівалентно 9 288,72 грн., посилаючись на те, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір за № 40.29-48/7 від 18 січня 2007 року.

Згідноумов вказаного кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 45 000 доларів США на строк до 17 січня 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,25% річних.

Позивач свої зобов'язання виконав належним чином, натомість відповідач ОСОБА_2 не надавав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору № 40.29-48/7 від 18 січня 2007 року, внаслідок чого станом на 08 грудня 2015 року за договором утворилась заборгованість в розмірі11 280,58 дол. США, що за курсом Національного банку України еквівалентно264 537 грн. 38 коп.

Оскільки відповідач в добровільному порядку існуючу заборгованість не погасив, позивач і звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості на загальну суму 264 537 грн. 38 коп., а також понесених ним по справі судових витрат.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 серпня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 11 280 доларів США 58 центів, які за курсом Національного банку України становлять 264 537 грн. 38 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 3 968 грн. 05 коп. судового збору.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 вересня 2016 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального правата невідповідність висновків суду обставинам справи,просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення провідмову в задоволенніпозову. Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що він не прострочив сплату кредиту, оскільки у 2011 році достроково погасив частину кредиту, тому банк не має права вимагати дострокового повернення всього кредиту. Також посилався на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним фінансовим документом і не містить належним чином підтвердженої інформації про те, що кредит дійсно було видано на руки позичальнику, а також про те, скільки і коли кредиту повернуто.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту за № 40.29-48/7 від 18 січня 2007 року, за умовами якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_2 кредит в сумі 45 000 доларів США на строк до 17 січня 2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,25% річних (а.с.11-13).

Пунктом 1.1. договору кредиту сторонами було погоджено порядок погашення суми кредиту.

Згідно п. 2.4 договору кредиту нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого дня та послідуючих неробочих днів місяця.

Пунктами 2.8., 3.4. договору кредиту визначено право позичальника на дострокове погашення кредиту (частини кредиту).

09.10.2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до договору кредиту, у відповідності до якої сторони домовились збільшити розмір процентної ставки, встановивши її на рівні 15,00% річних (а.с.14).

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що відповідачОСОБА_2, як позичальник, не виконував належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим за договором виникла заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» розрахунку заборгованості (а.с.7-10) станом на 08.12.2015 року складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 9 353,22 дол. США, які за курсом Національного банку України еквівалентні 219 339,54 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 1 531,26 дол. США, які за курсом Національного банку України еквівалентні 35 909,12 грн., заборгованості по пені у розмірі 396,10 доларів США, які за курсом Національного банку України еквівалентні 9 288,72 грн., а всього на загальну суму 11 280,58 дол. США, які за курсом Національного банку України еквівалентні 264 537 грн. 38 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення заборгованості у вищевказаному розмірі, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання

сторонами.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за ним заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про недоведеність позивачем наявності і розміру заборгованості належними доказами колегією суддів відхиляються, оскільки долучений позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості за договором (а.с.7-10) відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами не спростований, а відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти вимог позивача.

Всупереч доводів апелянта про неврахування банком сплачених ним 25.06.2011 року 20 000,00 дол. США, з наявного в справі розрахунку заборгованості вбачається, що ця сума банком врахована, що відображено в Розрахунку заборгованості у графі «Сума повернутих грошових коштів». Після зарахування вищевказаної суми, заборгованість відповідача за тілом кредиту зменшилась до 11 750,00 дол. США (31 750,00 дол. США - 20 000 дол. США) (а.с.7).

Оскільки сума заборгованості за тілом кредиту не була погашена в повному обсязі, на її залишок в розмірі 11 750,00 дол. США банк з липня 2011 року продовжував нараховувати відсотки, що відповідає умовам договору кредиту та не суперечить положенням ст.536 ЦК України. При цьому, зважаючи на порушення позичальником обов'язку повернення суми позики після зарахування банком сплачених ним на погашення кредиту у червні 2011 року 20 000,00 дол. США, банк, як позикодавець, мав право звернутися до суду з вимогою про дострокове стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за договором кредиту, що залишилась несплаченою.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішенняГолосіївського районного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий :

Судді: