Постанова

Іменем України

30 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 592/9827/16-ц

провадження № 61-31637св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Сумиобленерго»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 липня 2017 року у складі судді Хитрова Б. В. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 18 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Кононенко О. Ю., Криворотенка В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ПАТ «Сумиобленерго» звернулось до суду з позовомпро стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що внаслідок порушення з боку спадкодавця відповідача Правил користування електричною енергією для населення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року, ПАТ «Сумиобленерго» нанесено збитки. Зокрема, 28 жовтня 2013 року представниками товариства за місцем проживання відповідача і його батька в присутності відповідача ОСОБА_1 був виявлений факт самовільного підключення електропроводки до електричної мережі, що зафіксовано у акті № 002694. За результатами розгляду вказаного акта 29 жовтня 2013 року комісія ПАТ «Сумиобленерго» у присутності споживача ОСОБА_2 прийняла рішення, за яким останній повинен був до 29 листопада 2013 року сплатити товариству вартість необлікованої електроенергії у розмірі 9 648,35 грн. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 , як спадкоємця померлого ОСОБА_2 , завдані збитки в сумі 9 648,35 грн. від споживання необлікованої електроенергії.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 18 жовтня 2017 року, в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що позивачем доведено факт безоблікового споживання електроенергії з боку споживача, однак порушені права позивача не підлягають захисту, оскільки ним пропущений строк, який не підлягає поновленню, визначений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, що позбавляє позивача права вимоги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ПАТ «Сумиобленерго» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та постановити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

09 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Сумиобленерго».

У червні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшов відзив на касаційну скаргу ПАТ «Сумиобленерго».

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановив, що мало місце безоблікове споживання електроенергії та права позивача були порушені, але не підлягають захисту, оскільки був пропущений строк, визначений ст. 1281 ЦК України, який не підлягає поновленню.

З вказаною позицією позивач не погоджується, оскільки ст. 1281 ЦК України встановлює порядок дій кредитора стосовно пред'явлення вимог спадкоємцям щодо оплати існуючої заборгованості спадкодавця та не стосується звернення особи до суду з позовом для захисту свого порушенного права. Крім того, згідно правової позиції, яка викладена в ухвалі Верховного Суду України від 31.03.2010 у справі № 6-14839св09 та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2013 у справі № 6-2264св13, акти про порушення правил та протоколи засідання комісії не встановлюють для споживача обов'язків, а носять рекомендаційний характер щодо сплати нарахованих збитків, тобто претензією, у випадку якої енергопостачальник матиме право на загальних підставах звернутись до суду із позовом про стягнення заборгованості. Також, відповідно до абзацу 15 пункту 53 Правил користування електричною енергією для населення, у разі відмови побутового споживача від сплати вартості необлікованої електричної енергії енергопостачальник звертається з позовом до суду. Отже, до вирішення судом питання стягнення нарахованих збитків необлікованої електроенергії не є заборгованістю, а ПАТ «Сумиобленерго», відповідно, не є кредитором у розімінні ст. 1281 ЦК України.

Вказував, що норми статей 1281, 1282 ЦК України не стосуються обов'язку спадкоємця відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем, що передбачено ч. 1 ст. 1231 ЦК України. При цьому, вказаною статтею не встановлено будь-яких термінів, порушення яких може призвести до скасування обов'язку спадкоємця відшкодувати збитки, які були завдані спадкодавцем та не передбачено, що обов'язковому виконанню спадкоємцями підлягають тільки зобов'язання спадкодавця відшкодувати майнову шкоду (збитки), які встановлені на підставі безспірних доказів, наприклад, судового рішення, що набрало законної сили.

Крім того, позивач вважає необгрунтованим висновок суду про безпідставність посилання позивача на ст. 1231 ЦК України, оскільки термін «кредитор» міститься тільки у ч. 3 ст. 1231 ЦК України, яка стосується обов`язку спадкоємця сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця, що взагалі не стосується виниклих правовідносин. Крім того, вимога стосовно присудження судом обов`язку за життя спадкодавця міститься тільки у ч.ч. 2, 3 ст. 1231 ЦК України щодо відшкодування моральної шкоди та сплати неустойки (штрафу, пені) та взагалі не стосується ч. 1 ст. 1231 ЦК України щодо обов`язку спадкоємця відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Також вказував про безпідставність застосування судом строку позовної давності, оскільки ч. 2 ст. 258 ЦК України містить вичерпний перелік випадків, до яких застосовується позовна давність в один рік. В цьому переліку відсутній обов`язок спадкодавця відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну

У відзиві на касаційну скаргу представник відповідача заначав, що посилання позивача на те, що ч. 2 ст. 258 ЦК України містить вичерпний перелік випадків, до яких застосовується позовна давність один рік, є безпідставними, оскільки строк, в який кредитор спадкодавця має право пред'явити вимоги до спадкоємців не є строком позовної давності в розумінні ст. 256 ЦК України, оскільки позовна давність це строк у межах якого особа може звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Враховуючи це, представник відповідача стверджував, що строк в який кредитор спадкодавця має право пред'явити вимоги до спадкоємця - це строк у межах якого кредитор може звернутись саме до спадкоємця з певною вимогою, а не до суду.

Зазначав, що є хибними посилання кассатора на те, що протокол № 2694 від 29 жовтня 2013 року з розгляду Акту про порушення ПКЕНН не встановлює для споживача (відповідача) обов'язків щодо сплати нарахованої суми за безоблікове споживання електроенергії, а носить рекомендаційний характер, оскільки у п. 2 вказаного протоколу чітко зазначено, що нарахована сума повинна бути сплачена до 29 листопада 2013 року. Таке формулювання носить не рекомендаційний характер, а зобов'язальний. Крім того, даний протокол став підставою для відключення споживача (спадкодавця відповідача) від електропостачання.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 21 липня 2009 року ОСОБА_2 та Сумське МРВЕ ВАТ «Сумиобленерго» уклали договір про користування електричною енергією, за яким ОСОБА_2 став споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до п.п. 19.6 вказаного договору споживач несе відповідальність за споживання електроенергії та підключення до електромереж без дозволу енергопостачальника (у т.ч. споживання електричної енергії поза приладами обліку).

28 жовтня 2013 року позивачем за місцем проживання ОСОБА_2 був складений Акт № 002694 про порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення. При цьому був присутній ОСОБА_1 - син споживача, який відмовився від підписання акта (а.с. 3).

В той же час, із складеного акта вбачається, що при користуванні електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1 споживачем допущено порушення Правил користування електричною енергією для населення, а саме: самовільне підключення електропроводки до електричної мережі, що не є власністю енергопостачальника, з порушенням схеми обліку шляхом улаштування відкритої електропроводки. При цьому, комісія в акті залишила повідомлення, що розгляд питання стосовно складеного акта буде здійснюватись 17 листопада 2013 року за адресою: АДРЕСА_2 .

За ініціативою споживача ОСОБА_2 засідання комісії було проведено 29 жовтня 2013 року, що підтверджується його заявою та протоколом засідання відповідної комісії (а.с. 5 - 6).

Згідно з протоколом № 2694 від 29 жовтня 2013 року засідання комісії з розгляду акта від 28 жовтня 2013 року про порушення ПКЕЕН по філії «Сумське МРВЕ» споживачу ОСОБА_2 були нараховані розмір та вартість необлікованої електричної енергії по акту відповідно до п. 3.3а 3 абзацу за формулою 2.7 п. 3.5 Методики, а саме: за шість календарних місяців, тобто з 28 квітня 2013 року по 28 жовтня 2013 року, 11883 кВт год на суму 9 648,35 грн. Нарахована сума мала бути сплачена до 29 листопада 2013 року. Також споживачу у вказаний термін рекомендовано було виконати заходи по ліквідації порушень ПКЕЕН. Як вбачається з відповідного протоколу, ОСОБА_2 відмовився від його підписання (а.с. 6, 7).

Після смерті споживача ОСОБА_2 його майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 успадкував син ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Другої сумської державної нотаріальної контори Сумської області (а.с. 9).

З листа ПАТ «Сумиобленерго» від 17 березня 2014 року на ім`я ОСОБА_1 за місцем його проживання: АДРЕСА_1 , вбачається, що оскільки ОСОБА_1 , звертався до товариства із заявою від 10 лютого 2014 року стосовно списання заборгованості по акту № 002994 від 28 жовтня 2013 року та повідомляв про те, що попередній споживач електроенергії ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому йому було рекомендовано звернутись спочатку до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією та надати для цього відповідні документи (а.с. 104).

В подальшому, 22 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Сумиобленерго» з іншою заявою, в якій повідомляв, що він є новим власником будинку та просив товариство підключити його до електромережі у зв`язку зі вступом у спадщину, а також просив анулювати акт про порушення електромережі (а.с. 24).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» споживачами електроенергії є суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, які використовують енергію для власних потреб на підставі договорів про її продаж та купівлю.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України.

За змістом статті 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Таким правопорушенням, зокрема, є крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об`єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку.

Згідно підпунктів 42, 48 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року, споживач електричної енергії зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору. Споживач несе відповідальність згідно із законодавством за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку.

Згідно пункту 53 вказаних Правил у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження. У разі відмови побутового споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника. Акт про порушення цих Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника. Побутовий споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів. Рішення комісії з розгляду актів оформляється протоколом, копія якого видається побутовому споживачу. У протоколі зазначається інформація про причетність побутового споживача до порушення цих Правил. У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються: відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії; розрахунок проведених нарахувань з посиланням на відповідні пункти цих Правил та Методики.

Підпунктом 5 пункту 3.1 Методики встановлено порядок визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами Правил, зокрема: самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника або іншого споживача (власника мережі) з порушенням схеми обліку.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

На підставі вказаного, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, з урахуванням положеньстатті 27 Закону України «Про електроенергетику», пунктів 48, 53 ПКЕЕН, обґрунтовано виходив із доведеності факту безоблікового споживання електроенергії з боку споживача, що встановлено відповідним актом від 28 жовтня 2013 року, однак порушені права позивача не підлягають захисту, оскільки ним пропущений строк, який не підлягає поновленню, визначений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, що позбавляє позивача права вимоги.

Отже, суди, установивши, що кредитором не дотримано законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємця боржника, який прийняв спадщину, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову, адже кредитор втратив право вимоги до нього.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій, правильно встановили обставини справи та ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди позивачаіз ухваленими у справі судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумиобленерго» залишити без задоволення.

Рішення районного суду м. Суми від 27 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 18 жовтня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко