Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 461/7915/16-ц

провадження № 61-30141св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради,

третя особа - Перша львівська державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє представник ОСОБА_4, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, за участю третьої особи - Першої львівської державної нотаріальної контори, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є рідною тіткою померлого ОСОБА_5, оскільки є рідною сестрою батька померлого ОСОБА_6, що підтверджується відповідними свідоцтвом про народження ОСОБА_7, свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та записом акта про шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, записом акта про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, якому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1

Зазначає, що у встановлений законом шестимісячний строк не змогла звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, оскільки лише у вересні 2016 року дізналась про його смерть. При цьому ОСОБА_2 проживає в іншій місцевості - в с. Загір'я Зборівського району Тернопільської області, є учасником Великої Вітчизняної війни, через свій похилий вік (86 років) та фізичний стан - тяжко хворіє, є незрячою і потребує стороннього догляду та допомоги, не могла самостійно реалізувати свої цивільні права та інтереси.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просила визначити додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до Першої львівської державної нотаріальної контори.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 24 січня 2017 року (у складі судді Городецької Л. М.) позов задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини терміном три місяці, який буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріали позовної заяви та пояснення представників позивача підтверджують факт наявності поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_5 у встановлений законом термін. При цьому зазначено, що ОСОБА_2 в силу її віку, фізичного стану, віддаленості місця заведення спадкової справи від фактичного місця її проживання особисто не мала можливості вчинити дії щодо прийняття спадщини.

Отже, заперечуючи проти визначення ОСОБА_2 додаткового строку для прийняття спадщини, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та зазначив, що оскаржуване рішення місцевого суду стосується його прав як спадкоємця, і він оскаржує в судах своє право на спадщину про що свідчать численні рішення судів і його в тому числі.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року апеляційне провадження у справі закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_3 не був стороною у справі, ухваленим рішенням суд не вирішував питання про його права та обов'язки, у зв'язку з чим закрив апеляційне провадження у справі.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, в інтересах якого діє представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно взяв до уваги рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Перша львівська державна нотаріальна контора, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, яке було скасовано лише з процесуальних підстав, а саме оскільки не залучено до участі у справі інших спадкоємців. Отже, ОСОБА_3 не відмовлено у встановленні факту родинних відносин по суті заявлених вимог, тому він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 і користується всіма правами, що випливають зі змісту поняття «спадкоємець».

Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_3 звернувся до Першої львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, однак свідоцтво про право на спадщину йому не видавалось.

Отже, оскаржуване рішення місцевого суду за позовомОСОБА_2 до Територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, за участю третьої особи Першої львівської державної нотаріальної контори, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини прямо стосується прав та інтересів ОСОБА_3 Тому його права та інтереси порушені, у зв'язку з чим ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню як така, що не ґрунтується на нормах процесуального закону.

29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд виходив з того, що не можливо встановити, яким чином порушені права та інтереси ОСОБА_3 оскарженим рішенням суду першої інстанції, тому посилання скаржника на те, що його не було залучено до участі у справі, не можуть бути взяті до уваги.

Відповідно до статті 292 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_3 пояснив, що оскаржуване рішення місцевого суду стосується його прав як спадкоємця, і він оскаржує в судах своє право на спадщину.

При цьому скаржник вказував, що після смерті його двоюрідного брата ОСОБА_5 між усіма спадкоємцями наявний спір щодо встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування.

Крім того, ОСОБА_3 звертався до суду із заявою, заінтересована особа - Перша львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_3 та спадкодавцем - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10 жовтня 2017 року рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні цієї заяви ОСОБА_3 з процесуальних підстав, у зв'язку з незалученням ОСОБА_3 усіх спадкоємців.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 апеляційний суд наведеного не врахував та дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням не порушено права ОСОБА_3

Апеляційний суд не дослідив доводів апеляційної скарги спадкоємця ОСОБА_3 після смерті двоюрідного брата ОСОБА_5 про наявність між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та іншими спадкоємцями спору про визнання права власності у порядку спадкування на спадкове майно після смерті ОСОБА_5

Зокрема, суд не звернув уваги на наявність у провадженні судів України цивільних справ, де оспорюється право на спадщину після смерті ОСОБА_5, а саме справа № 449/1352/15-ц за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Перша львівська державна нотаріальна контора, про встановлення фактів, що мають юридичне значення; цивільна справа № 461/8963/17 за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, треті особи - Перша львівська державна нотаріальна контора, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності.

Також не врахував наявність між іншими спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 спору, зокрема цивільної справи № 461/9593/15-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, третя особа - Перша львівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності у порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, третя особа - Перша львівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності у порядку спадкування; цивільної справи за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_10, ОСОБА_12, третя особа - Перша львівська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, в провадженні Верховного Суду знаходиться цивільна справа № 449/1352/15-ц за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Перша львівська державна нотаріальна контора, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, щодо спадкування після смерті ОСОБА_5, у якій ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року було відкрито касаційне провадження.

Отже, висновок апеляційного суду про відсутність у ОСОБА_3 права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов'язки, є передчасним, у зв'язку з чим апеляційний суд дійшов помилкового висновку про закриття апеляційного провадження у справі.

Крім того, апеляційний суд не врахував, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину.

Не дослідивши обставини справи та докази, не можливо встановити суть спору та вирішити питання щодо кола осіб, права яких зачіпаються. Отже, висновок апеляційного суду про закриття апеляційного провадження не є обґрунтованим без з'ясування вищезазначених обставин.

Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє представник ОСОБА_4, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська

С. П. Штелик