Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3683/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі - Семиволос І.М., Кудренко І.А.

за участю представника позивача

адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача

адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та зобов»язання повернути майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та зобов»язання повернути майно Свої позовні вимоги мотивує тим, що з березня 2012 року по 18 липня 2013 року сторони проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу. 19.07.2013 року між сторонами укладено шлюб. Дані обставини не потребують доказуванню, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК, оскільки встановлені рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.06.2016 року.

За час проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу та за час шлюбу сторонами набуто спільне майно, в т.ч. 400 доларів США та граніт (деталі пам»ятників) в кількості 28,84куб.м.

Вказані обставини встановлені рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.11.2016 року і, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК не потребують доказуванню. Цим же судовим рішенням спільне майно подружжя сторін розділено та виділено позивачу коштів сумі 200 доларів США, що становить 5131,79грн. та граніт (деталі пам»ятників) в кількості 28,84куб.м, вартістю 18776,0грн., а всього на суму 23907,78грн.

Таким чином, з 23.11.2016 року позивач є єдиним власником вказаного виділеного їй майна. 23.12.2016 року позивач звернулася до відповідача з вимогою повернути їй майно, але відповіді не отримала.

14.02.2017 року позивач повторно звернулася до відповідача з такою вимогою, яку останній отримав 15.02.2017 року. Однак відповідачі також не надав.

Позивач вважає, що її вимога є законною та обґрунтованою, щодо стягнення з відповідача коштів в сумі 200 доларів США, що становить 5131,79грн. та зобов»язання відповідача повернути граніт (деталі пам»ятників) в кількості 28,84куб.м., вартістю 18776,0грн.

Посилаючись на ст.ст. 317, 321, 387 1212 ч.1 ЦК України, позивач просить суд, - стягнути з ОСОБА_4 на свою користь кошти 200 доларів США, що еквівалентно 5131,79грн., а також зобов»язати його повернути позивачеві граніт (деталі пам»ятників) в кількості 28,84куб.м., вартістю 18776,0грн., судові витрати покласти на відповідача.

Відзив на позов відповідачем та його представником подано не було.

Ухвалою суду від 23.05.2018р. прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.10.2018р. закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що позивач стала власником майна - 200 доларів США та граніту в кількості 28,84куб.м. після набрання чинності рішенням суду від 23.11.2016р. Вважає, що майно перебуває у відповідача безпідставно, і він не погоджується передати його позивачеві, незважаючи на письмові вимоги. Місце знаходження (утримання) майна, повідомити не може, оскільки майно є рухомим і відповідач міг його перемістити на інше місце. Між тим, погодився, що у судовому рішенні від 23.11.2016р. не вказано місце зберігання (адресу) майна. Виконавчий лист за цим рішенням не отримувався і до примусового виконання не звертався. Вважає, що в правоохоронних органах перебуває кримінальне провадження за фактом того, що граніт був незаконно вивезений відповідачем та його батьком, а також за фактом нанесення тілесних ушкоджень. У кримінальному проваджені цивільний позов не подавався позивачем ОСОБА_3 Просив позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з»явився, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_2, заперечувала проти позову. Зазначила, що місце знаходження майна відповідач не знає. 28,84куб.м граніта - це майже 30 тон каміння і, де в такого об»ємі може знаходитись граніт, відповідачеві не відомо. За документами - квитанцією до прибуткового касового ордеру та накладної граніт придбала позивач. Позивачем не доведено, що майно - граніт вибуло з її володіння після придбання. Вважає, що відсутні докази вважати, що таке майно знаходиться у відповідача. Крім того, за судовим рішенням від 23.11.2016 року також місце його знаходження не встановлене. За судовим рішенням відповідач через органи ДВС сплатив позивачеві кошти як різницю вартості майна; ОСОБА_4 200 доларів США за рішенням суду від 23.11.2016 року не отримував. Крім того, у позові позивач не вказала місце знаходження граніту. Що стосується кримінального провадження, то на даний час винесена постанова про його закриття від 31.03.2018 року. Також вказане кримінальне провадження порушене за фактом спричинення тілесних ушкоджень, а не щодо зникнення майна. Вважає позов безпідставним, а тому просила відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, прослухавши диск щодо фіксування судового засідання по справі №712/1453/16-ц, та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.06.2016 року (справа №712/1453/16-ц) встановлено факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 однією сім»єю без реєстрації шлюбу з березня 2012 року по дату реєстрації шлюбу 19.07.2013року. Дане рішення набрало законної сили.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.11.2016 року, яке теж набрало законної сили (справа №711/6813/16), розділено в рівних частинах між сторонами майно, що є спільною сумісною вартістю, а саме: 400 доларів США, комп»ютер, планшет, граніт (деталі пам»ятників) в кількості 28,84куб.м., результати ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_1; виділено ОСОБА_3 майно - кошти в розмірі 200 доларів США, що становить 5131,79грн., граніт (деталі пам»ятників) в кількості 28,84куб.м., вартістю 18776,0грн., на суму 23907,78грн.; виділено ОСОБА_4 майно - кошти в розмірі 200 доларів США, що становить 5131,79грн., комп»ютер, вартістю 6000грн., планшет, вартістю 4000грн., та кошти, які були внесені на ремонті роботи в квартиру за вказаною адресою; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 різницю вартості майна в розмірі 2611,99грн., вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до накладної від 18.08.2015 року та квитанції до прибуткового касового ордеру №44 вбачається, що ОСОБА_3 - позивач по справі, за готівку цього ж дня у ПП ОСОБА_5 придбала деталі пам»ятників 28,84куб.м. на суму 18776,00грн.

25.12.2016р. відповідачеві позивачем направлено вимогу щодо передачі 200 доларів США та граніту (деталей пам»ятників) в кількості 28,84кубм. та сплатити 2611,99грн. різниці вартості майна та 1847,05грн. судового збору, про що свідчить лист-вимога та фіскальний чек «Укрпошти». Даних про отримання листа відповідачем не надано.

08.02.2017 року позивачем направлено відповідачеві повторного листа-вимогу аналогічного змісту. При цьому, суд не може вважати належним доказом повідомлення рекомендованого листа про отримання відповідачем 15.02.2017 року листа-вимоги, оскільки відсутній опис поштового відправлення, за яким можливо перевірити, що саме такий лист був 14.02.2017 року направлений ОСОБА_4

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст.317 ЦК України).

Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК).

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За результатами розгляду справи, суд вважає, що позивачем ОСОБА_3 жодними належними та допустимими доказами не доведено той факт, що майно - 200 доларів США, що становить 5131,79грн. та граніт, об»ємом 28,84куб.м, вартістю 18776грн. знаходяться та утримуються відповідачем по справі ОСОБА_4, враховуючи рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.11.2016 року, яким було поділене майно, що є спільною сумісною власністю.

Розписка, що долучена до позовної заяви від 30.03.2016р., яка складена ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 (адвокат) свідчить лише про те, що ОСОБА_4 зобов»язався розділити з ОСОБА_3 набуте майно: 400 доларів США, комп»ютер, планшет, автомобіль, ремонт та граніт 15т.гр. При цьому, вважати, що зазначене у розписці майно «граніт 15т.гр.», є гранітом (деталі пам»ятників) 28,84куб.м, вартістю 18776, 00грн., - не можливо. Крім того, відсутні дані вважати, що під час розгляду справи, за результатами якої постановлено судове рішення від 23.11.2016 року (справа №711/6813/16) було встановлено місце знаходження, зберігання майна - 200 доларів США та граніту (деталі пам»ятників) 28,84куб.м. Беззаперечними є той факт, що граніт об»ємом 28,84куб.м був придбаний саме позивачем ОСОБА_3 18.08.2015 року, що підтверджується накладною та квитанцією до прибуткового касового ордеру.

Також, слід зазначити, що посилання позивача у позові та його представника в судовому засіданні на те, що за показаннями ОСОБА_4 та поясненнями його батька ОСОБА_7, даними під розслідування кримінального провадження №0000663 від 01.12.2015 року, начебто, встановлено факт знаходження вказаного майна у відповідача, - не знайшли свого підтвердження. Та обставина, що на території стоянки біля будинку АДРЕСА_2 біля вагончика по виготовленню пам»ятників, бізнес на який оформлено на матір відповідача, знаходився граніт, - жодним чином не свідчить про те, що це саме той граніт, що був придбаний позивачем ОСОБА_3 18.08.2015 року, об»ємом 28,84куб.м. Позивачем не надано жодних підтверджуючих документів, які б підтверджували факт зберігання на певній території, підприємства такого рухомого майна.

Крім того, судом встановлено, що кримінальне провадження №0000663 було порушене за ст. 125 ч.1 КК України, а не за злочинами, вчиненими проти власності. До того ж, постановою старшого слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області від 31.03.2018 року, яка на час розгляду справи є чинною, вказане кримінальне провадження закрите.

Під час розгляду даної справи судом досліджено показання свідка ОСОБА_8 (матір відповідача), що були дані нею під час розгляду іншої справи №712/1453/16-ц (прослухано диск фіксування судового засідання технічними засобами). Між тим, її показання жодним чином не підтвердили доводи позивача про незаконне утримання відповідачем ОСОБА_4 майна, належного позивачеві ОСОБА_3

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 необхідно відмовити в повному обсязі, оскільки вони не знайшли свого підтвердження дослідженими доказами.

На підставі викладеного та, керуючись ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 265, 268, 273, 274, 277, 279 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 (кодНОМЕР_2, проживає: АДРЕСА_3, дані паспорту відсутні) до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія НОМЕР_3, зареєстрований: АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) про стягнення грошових коштів та зобов»язання повернути майно, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 23.01.2019 року.

Головуючий: С. М. Позарецька