Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 522/793/13-ц

провадження № 61-33377св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державна казначейська служба України, Генеральна прокуратура України, прокуратура Херсонської області, прокуратура Білозерського району Херсонської області,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року у складі суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який неодноразово уточнював, і остаточно просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання відповідачем за рахунок коштів, призначених на відшкодування шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, упущену вигоду у розмірі 5 730 261,62 грн, а також суму заробітку у розмірі 33 118,45 грн.

Позов обґрунтовував тим, що внаслідок його незаконного засудження та взяття під варту він втратив заробіток в СП ТОВ «Співдружність» у розмірі 6 060,58 грн та в ТОВ «Чеколіс-ЛТД» у розмірі 27 057,87 грн, а всього на загальну суму 33 118,45 грн, що підтверджується довідкою аудитора ОСОБА_2 від 29 вересня 2009 року. Також внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду він був позбавлений можливості організувати своє зернопереробне виробництво, в результаті чого за період з 01 лютого 2002 року до 31 грудня 2009 року не отримав чистий прибуток у сумі 5 730 261,62 грн, що вважав упущеною вигодою відповідно до довідки аудитора ОСОБА_2 від 29 вересня 2009 року.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України за рахунок коштів, призначених на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 упущену вигоду у розмірі 5 730 261,62 грн та заробітну плату у розмірі 33 118,45 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 травня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України, прокуратури Херсонської області, прокуратури Білозерського району Херсонської області про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України заробітної плати, неотриманої ним за час роботи в СП ТОВ «Співдружність» у розмірі 6 060,58 грн та в ТОВ «Чеколіс-ЛТД» у розмірі 27 057,87 грн, а всього на загальну суму 33 118,45 грн, скасовано та провадження у справі в частині вказаних позовних вимог та апеляційне провадження у цій частині за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України та Генеральної прокуратури України закрито.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України упущеної вигоди відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року залишено без змін.

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Апеляційного суду Одеської області із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року, в якій просив за результатами перегляду скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким залишити без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року в частині вимог про стягнення упущеної вигоди у розмірі 5 730 261,62 грн.

У заяві про перегляд рішення ОСОБА_1 посилався на такі нововиявлені, на його думку, обставини:

показання ОСОБА_3 , який, будучи допитаним як свідок, може підтвердити зайняття ним, ОСОБА_3 особисто у 2000-2002 роках закупівлею, перевезенням та поставкою зерна пшениці, зокрема, для ТОВ СП «Співдружність», ТОВ «Чеколіс-Лтд»;

показання ОСОБА_5 , який, будучи допитаним як свідок, може підтвердити намір його, ОСОБА_5 співпрацювати з ТОВ «Чеколіс-Лтд» у 2001-2002 роках щодо придбання муки та реалізації такої;

показання ОСОБА_6 , який, будучи допитаним як свідок, може підтвердити обставини перемовин з ОСОБА_7 щодо поставки у листопаді 2001 року та встановлення обладнання для млину;

документи, що підтверджують домовленість з головою колгоспу «ім. Шевченка» про оренду ТОВ «Чеколіс-Лтд» у жовтні 2001 року приміщення під зернопереробне підприємство, що знаходилось на вул. Комунізму , 35 в с . Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області ; купівлю ним у січні 2006 року цього приміщення, купівлю старого технічно несправного обладнання млину на запчастини;

документи, що підтверджують наявність у 2001 році при створенні зернопереробного виробництва у ТОВ «Чеколіс-Лтд» вантажного транспортного засобу автомобіля марки «Камаз»-5320;

показання ОСОБА_6 , який, будучи допитаним як свідок, може підтвердити наявність у вересні-жовтні 2001 року у нього, ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 250 000 грн для організації господарської діяльності ТОВ «Чеколіс-Лтд», в тому числі із закупівлі обладнання млину, зерна тощо.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року заяву ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року у цій справі залишено без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що показання свідків та письмові докази (документи) не є підставами для перегляду рішення в порядку глави 4 розділу V ЦПК України 2004 року, а є фактично новими доказами на підтвердження позовних вимог.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду, ухвалене ним судове рішення по суті спору та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявлені ним показання свідків та письмові докази (документи) мають важливе значення, є підставою для перегляду рішення апеляційного суду у зв`язку з нововиявленими обставинами. Названі ним обставини не були відомі заявнику та апеляційному суду під час розгляду справи по суті, і за умови їх дослідження вони у сукупності свідчать про те, що внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду заявнику завдані збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 5 730 261,62 грн.

У грудні 2017 року надійшли заперечення прокуратури Херсонської області, а в січні 2018 року - Генеральної прокуратури України на касаційну скаргу, в яких відповідачі просили відхилити касаційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відмовляючи у перегляді рішенняАпеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, апеляційний суд виходив з того, що показання свідків та письмові докази (документи), на які посилався заявник, не є підставами для перегляду рішення в порядку глави 4 розділу V ЦПК України 2004 року, а є фактично новими доказами на підтвердження позовних вимог.

З таким висновком погоджується й Верховний Суд.

Згідно зі статтею 361 ЦПК України 2004 року (аналогічні положення закріплено у статті 423 ЦПК України у редакції 2017 року) підставами перегляду рішення або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК України відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК України 2004 року, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК України 2004 року підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 362, 364 ЦПК України 2004 року.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

З матеріалів справи вбачається, що справа по суті розглядалася неодноразово, а заявник мав можливість реалізувати свої процесуальні права та довести переконливість аргументів та доказів під час розгляду справи по суті.

Як на нововиявлені обставини заявник посилався фактично на нові докази, неповноту дослідження доказів та з`ясування обставин справи апеляційним судом, що не є підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

За наведених обставин оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням наведених вище норм процесуального права, а тому доводи заявника про порушення апеляційним судом норм процесуального права є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги в основному зводяться до наведення доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог заявника про стягнення упущеної вигоди, непогодження з мотивами та підставами скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції та відмови у позові.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (Seryavin and Others v. Ukraine від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Встановивши, що наведені ОСОБА_1 обставини, на підставі яких він просив переглянути рішення суду, не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про залишення заяви ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Одеської області від 10 грудня 2015 року без задоволення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судового рішення.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний