Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2019 Справа №607/25112/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого Братасюка В.М.

за участю секретаря Созанської Т.І.

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представників відповідачів Кифор О.М., Маньківської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, Приватного підприємства «Дружба сервіс житло 1», Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Управління державної казначейської служби України в м. Тернополі про стягнення коштів та відшкодування завданої моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовними вимогами до Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, Приватного підприємства «Дружба сервіс житло 1», Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Управління державної казначейської служби України в м.Тернополі про стягнення коштів в розмірі 1452грн. 77коп. та відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 10000грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що з нього повторно стягнуто кошти у виконавчому провадженні №47456707, а саме: 1395грн. боргу, 144,80 грн. виконавчого збору, 201грн. за проведення виконавчих дій, вказані обставини підтверджуються ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 07.09.2018року, якою визнано неправомірними дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Кифор О.М. щодо винесення постанови про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 від 09.02.2018 року у виконавчому провадженні ВП №47456706, визнано неправомірною та скасовано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 від 09.02.2018 року у виконавчому провадженні ВП №47456706. Зазначає, що на користь ПП "Дружба -сервіс -житло 1" було безпідставно перераховано кошти в розмірі 1395грн. на виконання рішення суду у справі №607/18762/14-ц. Із врахування того що з моменту винесення ухвали судом кошти повернуто йому не були, просить стягнути безпідставно набуті кошти в розмірі 1435грн. з урахуванням індексу інфляції та 17,77грн - 3% річних за користування грошовими коштами. Крім того, вважає, що йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10000грн., та просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача Тернопільського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Кифор О.М. в судовому засіданні відносно задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідача Приватного підприємства «Дружба сервіс житло 1» в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві.

Представник Державної казначейської служби України, Управління державної казначейської служби України в м. Тернополі в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, подано відзив на позов.

Всесторонньо, повно та об`єктивно дослідивши докази у справі, суд встановив наступні обставини.

Згідно ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

28.01.2015року Тернопільським міськрайонним судом винесено рішення про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ПП "Дружба-сервіс-житло -1" 1204,04грн. заборгованості за утримання будинку і прибудинкової території та 243,60грн. судового збору.

На підставі зазначено рішення суду було видано виконавчий лист №607/18762/14-ц, який пред`явлений до виконання в Перший відділ ДВС ТМУЮ.

Як вбачається зі звіту про дебетові і кредитові операції по рахунку ПП "Дружба-сервіс-житло-1", 14.12.2017року на рахунок ПП "Дружба-сервіс-житло -1" поступив платіж на суму 1221,68грн. згідно виконавчого листа №607/18762/14-ц про стягнення з ОСОБА_4 в користь ПП "Дружба-сервіс-житло -1" коштів.

Як стверджує представник відповідача ПП "Дружба-сервіс-житло-1" надміру стягнуту суму в розмірі 1046,25грн. бухгалтерія підприємства виявила у червні 2018року, у зв`язку із чим 02.07.2018року було надіслано листа Тернопільському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області з проханням припинити стягувати кошти на виконання виконавчого листа №607/18762/14-ц, проте 25.07.2018року на рахунок підприємства знову поступив платіж н суму 348,75грн.

Із врахуванням того, що рахунок ПП "Дружба-сервіс-житло-1" в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» №8 є арештованим Тернопільським міським відділом ДВС ГТУЮ в Тернопільській області, то здійснити будь-яку операцію по рахунках підприємство не має можливості.

Як вбачається із виписок по особовому рахунку № НОМЕР_1 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» станом на 01.08.2018року залишок на рахунку становить 1395грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.06.2018року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови, визнано неправомірними дії державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Кифор О.М. щодо винесення постанови про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 від 09.02.2018 року у виконавчому провадженні ВП № 47456706; визнано неправомірною та скасовано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 від 09.02.2018 року у виконавчому провадженні ВП № 47456706. Зазначеним рішенням встановлені наступні обставини:

Виконавчим листом №607/18762/14-ц, виданим Тернопільським міськрайонним судом 21.04.2015 р. визначено стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ПП "Дружба-сервіс-житло -1" 1204,40 грн. заборгованості за утримання будинку і прибудинкової території та 243, 60 грн. судового збору.

Постановою начальника відділу ТМ ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 21.08.2017 року постановлено закінчити виконавче провадження №52672534 з примусового виконання виконавчого листа №607/18762/14-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом 21.04.2015 р. про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ПП "Дружба-сервіс-житло-1" 1204,40 грн. заборгованості за утримання будинку і прибудинкової території та 243, 60 грн. судового збору.

09.02.2018 року старшим державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Кифор О.М. винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні ВП №47456706 з примусового виконання виконавчого листа №607/18762/14-ц, виданого Тернопільським міськрайонним судом 21.04.2015 р. про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ПП "Дружба-сервіс-житло-1" 1204,40 грн. заборгованості за утримання будинку і прибудинкової території та 243, 60 грн. судового збору.

Листом управління ПФ від 11.05.2018 р. №6777/04 проінформовано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про той факт, що на підставі постанови Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області ВП №52672534 від 02.11.2016 року проведено утримання з пенсійної виплати ОСОБА_4 , починаючи з 01.02.2017 року по 31.08.2017 року, а саме: проведення виконавчих дій в сумі - 100 грн.; виконавчий збір в сумі - 144,80 грн.; заборгованість ПП "Дружба сервіс житло-1" - 1448,00 грн.

Листом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 07.05.2018 №190/77-77 повідомлено ОСОБА_1 про те, що в березні 2018 року першочергово стягнуто з його пенсійної виплати 201,00 грн. на виконавче провадження, в квітні - травні 2018 року щомісячно стягнуто 348,75 грн. загальної суми боргу та 38,75грн. виконавчого збору. Також проінформовано, що стягнення проведено на підставі Постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.02.2018 ВП №47456707. До листа додана копія зазначеної постанови державного виконавця.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість скарги та її доцільність часткового задоволення, а саме визнання неправомірними дій державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Кифор О.М. щодо винесення постанови про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 від 09.02.2018 року у виконавчому провадженні ВП №47456706, а також визнання неправомірною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 від 09.02.2018 року у виконавчому провадженні ВП № 47456706. Одночасно суд роз`яснив, що питання права заявника ОСОБА_1 , на повернення стягнутих коштів з виконавчого збору в сумі 77,55 грн. та заборгованості 697,50 грн. підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а тому в задоволенні скарги у цій частині було відмовлено.

Обставини, встановлені зазначеним судовим рішенням у відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Дане судове рішення є чинними, набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на підставі ст.18 ЦПК України.

На звернення ОСОБА_1 від 12.07.2018 р. до Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області про повернення безпідставно стягнутих коштів у виконавчому провадженні ВП №47456706, листом від 08.08.2018 №33192 відмовлено у задоволені заяви та роз`яснено, що поворот виконання рішення суду вирішується за правилами ЦПК України в судовому порядку.

Згідно повідомлення ОСОБА_1 адресованого Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області від 07.09.2018року №14097/04, станом на 31.07.2018року стягнуто 1395грн. боргу, 144,80 грн. виконавчого збору, 201грн. за проведення виконавчих дій. Згідно листа №29927 від 09.07.2018року Тернопільського районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області з 01.08.2018року припинено утримання боргу з пенсії боржника.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5, 6 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до частин 1,3 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, падати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12).

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 910/8399/17, від 03.09.2018 у справі № 910/5811/16.

Таким чином, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим (зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 № 6-113цс14).

Окрім цього, згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Верховним судом України викладено правову позицію у постанові від 02.10.2013 р. у справі №688цс13, відповідно до якої зазначено, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. У зазначеній постанові Верховний Суд України також відзначив, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами або правочином.

Аналізуючи зміст спірних відносин суд дійшов до переконання, що між сторонами спору дійсно склалися стосунки за яких спірні кошти, отримані в результаті неправомірних дій державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Кифор О.М. щодо винесення постанови про звернення стягнення на пенсію ОСОБА_1 від 09.02.2018 року у виконавчому провадженні ВП № 47456706, зберігалися у відповідача ПП "Дружба сервіс житло-1" без достатньої правової підстави.

Окрім вимоги про стягнення з відповідача ПП "Дружба сервіс житло-1" коштів в розмірі 1395грн. набутих без достатньої правової підстави, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути інфляційні втрати та три проценти річних за користування чужими коштами, що разом складає 1452,77 грн., з розрахунку представлено позивачем за період з 20.06.2018року по 03.12.2018року.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі ст. 1212 ЦК України вказує Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України.

Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №910/22034/15, від 01.10.2014 № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18.

Оскільки з моменту винесення ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 20.06.2018року визнано неправомірною та скасовано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 від 09.02.2018 року у виконавчому провадженні ВП № 47456706, між сторонами на підставі судового рішення правовідносини сторін з огляду на положення ст. 1212 ЦК України трансформувалися на обов`язок відповідача повернути позивачу грошові кошти, тобто на грошове зобов`язання, та у разі набуття та збереження коштів без достатньої правової підстави, на них нараховуються 3 % річних та інфляційні збитки (постанова Верховного Суду у справі №6/363 від 04.09.2018р.).

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми закону, правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, котрі забезпечують формування єдиної правозастосовної практики, суд доходить висновку, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються інфляційні збитки та 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Суд, здійснивши власний арифметичний перерахунок заявлених до стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних

- за період з 20.06.2018року по 18.07.2018 року (станом на означену дату на рахунок ПП Дружба сервіс житло 1» надійшло 19.04.2018 року - 348, 75 гривень, 22.05.2018 року - 348, 75 гривень, 19.06.2018 року - 348, 75 гривень) - 28 днів з суми 1046, 25 гривень, що становить 2 гривні 3% річних та 0 гривень індекс інфляції

-за період з 19.07.2018 року (станом на означену дату на рахунок ПП Дружба сервіс житло 1» надійшло додатково 348, 75 гривень) по 03.12.2018 року - 137 днів з суми 1395 гривень, що становить 16 гривень % річних та 60, 65 гривень індекс інфляції

загалом в сукупності з сумою 1395 гривень, вважає, що до стягнення з відповідача ПП «Дружба сервіс житло 1» підлягало б 1473, 65 гривень.

Прете суд не може вийти за вимоги позивача, котра обрахована в меншому розмірі 1452, 77 гривень, і жодних підстав відмовити у стягненні означеної суми немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання,

Аналізуючи докази, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Приватного підприємства «Дружба сервіс житло 1» в розмірі 1452, 77 гривень підлягають до задоволення.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтями 1173, 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (їх посадовими або службовими особами) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (цих осіб).

Наведена норма є спеціальною, тобто у ній передбачені особливості відшкодування шкоди, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності.

До таких особливостей відноситься: суб`єктний склад завдавачів шкоди, завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим та органів місцевого самоврядування.

Якщо шкода завдається не у сфері владно-адміністративних відносин, а у господарський або технічній діяльності органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування, вона відшкодовується не за правилами статті 1173 ЦК України, а на загальних підставах (стаття 1166 ЦК України).

Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки, органів місцевого самоврядування вважаються діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійсненні поза межами компетенції вищезазначених органів.

Незаконність рішення, дії чи бездіяльність завдавача шкоди має бути доведена.

Правове значення при вирішенні питання про наявність підстав для відшкодування шкоди на підставі наведеної статті має встановлення сукупності обставин: факту спричинення шкоди, неправомірності дій (бездіяльності), якими цю шкоду завдано, причинного зв`язку між фактом спричинення шкоди та неправомірними діями (бездіяльністю).

Обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди (статті 23, 1167 ЦК України) є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У випадку відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Здійснивши аналіз норм законодавства, Верховний суд України 08.11.2017року при розгляді справи за №6-99цс17 прийшов до висновку, що в справах за позовами фізичних і юридичних осіб про відшкодування, зокрема, моральної шкоди, заподіяної рішеннями, діями (бездіяльністю) державних виконавців відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є фак. неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Неправомірність (незаконність) рішення, дій або бездіяльності органу державної влади повинна бути доведена, тобто має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке матиме преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. (Вказані положення відображені у Постанові ВГСУ від 13.06.2017року у справі №903/89/16).

Обгрунтовуючи заподіяну моральну шкоду, позивач ОСОБА_1 вказав, що внаслідок неправомірних дій державного виконавця, що призвели до повторного невиконання рішення суду у справі №607/18762/14-ц, впродовж тривалого часу зазнавав незручності, що полягали у зменшенні пенсійної виплати, яка є єдиним його доходом, у зв`язку із неправомірним стягненням коштів, внаслідок чого, він змушений був витрачати свій особистий час на розв`язання ситуації, що склалася та звернення до суду за захистом порушеного права, та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, внаслідок чого він зазнав переживань та моральних страждань.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року, зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 р. у справі «Антипенков проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 р. у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422/03, § 351; рішення у справі «Гарабаєв проти Російської Федерації» (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р. у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20), що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

При визначенні розміру моральної шкоди суд, з урахуванням норм ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України та п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду № 5 від 25 травня 2001 року, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що позивачу завдано моральної шкоди, яку він зазнав через душевні страждання і яка підлягає стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Оцінюючи розмір компенсації завданої позивачу моральної шкоди суд враховує характер завданої шкоди, їх тривалість та надані докази в обґрунтування посилань позивача на ті наслідки, що виникли після завданої шкоди, з урахуванням встановлених судом порушень законних прав позивача з вини державного виконавця, що призвели до моральних страждань у вигляді душевного хвилювання, додаткових зусиль для організації свого життя, що вплинуло на його психоемоційний стан, тому відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, на користь позивача підлягає стягненню компенсація за спричинену моральну шкоду, яку суд визначає в розмірі 1500 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 223, 263, 265, 352, 354, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Дружба сервіс житло 1» на користь ОСОБА_1 1452, 77 гривень.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 1500 гривень завданої моральної шкоди.

Стягнути з Приватного підприємства «Дружба сервіс житло 1» 704,80 гривень судового збору в дохід держави.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

Відповідач Тернопільський районний відділ ДВС Головного територіального

управління юстиції у Тернопільській області вул. Київська, За м. Тернопіль.

Відповідач Приватне підприємство «Дружба сервіс житло 1» вул. Карпенка, 12 м.Тернопіль.

Відповідач Державна казначейська служба України вул.Бастіонна, 6 м.Київ Відповідач Управління державної казначейської служби України в м. Тернополі бульвар Т.Шевченка, 3 м. Тернопіль.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк