ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 628/493/19

Провадження № 22ц/818/3810/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 травня 2019 року у складі судді Скородєлової В.В.,

у цивільній справі №628/493/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця,-

встановив:

18.02.2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 7965,80 грн. за кредитним договором № б/н від 26.09.2012 року, а також судові витрати з судового збору в розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.09.2012 року ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 26.09.2012 року становить 7965,80 грн. та складається з: 7826,76 грн. - заборгованість за кредитом, 139,04 грн. - заборгованість за відсотками.

На виконання вимог ст. 1281 ЦК України позивачем 24.05.2014 року була направлена претензія кредитора до Куп`янської державної нотаріальної контори та 05.06.2014 року отримано відповідь.

Представник банку вказувала, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 , і що це підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача.

Посилаючись на викладене, представник банку вказувала, що відповідач ОСОБА_1 прийняв спадщину до складу якої входить у тому числі і кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини.

Заочним рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 травня 2019 року у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК»подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на обставини, які зазначав у позовній заяві, і вказує, що суд першої інстанції, ввирішуючи спір по суті, не з`ясував правовий статус будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому були зареєстровані та проживали позичальник і відповідач, та не встановив - хто є його власником.

Також вказує, що суд не встановив, чи мала ОСОБА_2 рухоме майно, наприклад автомобіль. Від з`ясування вказаних обставин залежить правильність вирішення спору по суті та визначення наявності спадкового майна у боржника, однак суд першої інстанції вказаних обставин не досліджував, будь-яких висновків з цього приводу не навів.

Також, скаржник посилається на те, що суд обмежився лише відсутністю даних у спадковій справі про наявність спадкового майна та спадкоємців, які його прийняли.

Проте, відсутність таких даних у спадковій справі не свідчить про те, що спадкове майно у боржника відсутнє, а відповідач спадщину не прийняв. Суд першої інстанції не дослідив наявність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, зокрема, фактичне прийняття відповідачем спадщини у порядку, передбаченому частиною третьою статті 1268 ЦК України, та правовий статус житла, у якому відповідач проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено: факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкодавцем на час відкриття спадщини; факт родинних відносин між відповідачем та спадкодавцем; право ОСОБА_1 на спадщину, наявність спадкового майна, одержаного відповідачем у спадщину й можливість погашення зобов`язання спадкодавця перед кредитором за рахунок такого майна. Разом з тим, позивач жодного разу не вказував про наявність перешкод для виявлення такого майна і з клопотаннями до суду про витребування таких доказів не звертався.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то до спірних правовідносин застосовуються положення статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Усі ці обставини, згідно засад змагальності, передбачених ст.12 ЦПК України, має доводити позивач.

З матеріалів справи вбачається, що 18.02.2019 року до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області надійшла позовна заява про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у сумі 7965 грн. 80 коп. та судових витрат, яка була подана представником банку Савіхіною А.М .

У якості доказів представник банку долучила до позовної заяви: ксерокопію анкети-заяви ОСОБА_2 від 26.09.2012 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг; витяг з Умов і правил надання банківських послуг без підписів ОСОБА_4 про ознайомлення з ними; копії фрагментів паспортів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; ксерокопію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; фрагменти статутних документів банку; копію листа - претензії відповідачу та копії листа в.о. завідуючої Куп`янської ДНК про отримання від банку претензії до спадкоємців та обіцянням їх повідомлення про наявність претензії банку і заведення спадкової справи (а.с. 2-48).

Одночасно представником банку була подана заява про розгляд справи за відсутністю представника банку.

У зв`язку із не зазначенням та не наданням належних доказів щодо кола спадкоємців позичальника, щодо прийняття спадщини саме відповідачем ОСОБА_1 , а також щодо спадкового майна - ухвалою судді від 19.02.2019 року позовна заява залишена без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

12.03.2019 року до суду надійшла заява представника банку Гаренко Н . В. , в якій вона, замість усунення недоліків на які вказував суд, процитувала зміст ст.ст. 1268, 1270, 1273, 1281 ЦК України, повідомивши таким чином власне бачення обсягу та змісту доказів та рішення у справі, яке має ухвалити суд.

Ухвалою від 21.03.2019 року суд відкрив провадження та, з метою повного, всебічного з`ясування обставин справи, за власною ініціативою, за відсутністю клопотання учасників справи, звернувся із запитом до Куп`янської ДНК про надання інформації щодо наявності спадкоємців за законом чи за заповітом, щодо спадщини та її вартості після смерті ОСОБА_2 , однак у наданій на запит суду відповіді завідувач Куп`янської ДНК повідомила. що спадкоємці із заявами про прийняття чи відмову від спадщини не звертались, свідоцтво не видавалось, і повідомити про спадкового майна та його вартість не має можливості.

За таких обставин, зважуючи на відсутність належних та допустимих доказів прийняття спадщини певною особою і лише однією тією особою, до якої банк подав позов, а також враховуючи однозначно викладене у заяві представника банку небажання доводити обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, відповідно до вимог ст.ст. 12, 43 81 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано і у відповідності до ст. ст. 13, 89, 263-265 ЦПК України постановив рішення про відмову у задоволені позовові за недоведеністю.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції і відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не повно, не всебічно та не об`єктивно дослідив всі обставини справи, що суд не з`ясував правовий статус будинку, в якому зареєстровані та проживали позичальник та відповідач, що суд не з`ясував хто саме є власником будинку та не встановив чи мала ОСОБА_2 рухоме майно, наприклад автомобіль, оскільки саме позивач відповідно до засад цивільного судочинства, передбачених ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний надавати суду докази про ці обставини.

Також, апеляційний суд відхиляє посилання представника банку, як на належність обґрунтування позовних вимог, на ксерокопію паспорта відповідача ОСОБА_1 з відміткою про місце реєстрації його проживання, яке співпадає з місцем реєстрації позичальника ОСОБА_2 , оскільки паспорт є власністю громадянина і лише з його згоди допускається використання копії паспорта.

Разом з тим, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано доказів про надання громадянином ОСОБА_1 їм свого паспорта для копіювання.

Зі змісту позовної заяви і наданих представниками банку доказів вбачається, що договір б/н від 26.09.2012 року про надання кредиту банк уклав лише з ОСОБА_2 , яка могла надати представникам банку лише копію свого паспорта, а ОСОБА_1 не був учасником цього договору.

Крім того, співпадіння місця реєстрації в копіях паспортів позичальника ОСОБА_2 , виданого у 2008 році та паспорта відповідача ОСОБА_1 , який йому було видано у 2001 році, не є тотожним з довідкою уповноваженої особи органу місцевого самоврядування про коло осіб, які проживали разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час вирішення спадщини, та не є тотожним доказу спорідненості зі спадкодавцем та права відповідача ОСОБА_1 на спадкування.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів, а матеріали справи таких не містять, які б свідчили, що вказаний банком у якості відповідача громадянин ОСОБА_2 проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і що саме він прийняв спадщину після смерті позичальника.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів в суді першої інстанції, не скористався.

Збирання судом доказів в інтересах позивача за власною ініціативою суперечить принципам змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.ст. 374, 375, ст.ст.381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення

Заочне рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина