Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 487/4230/15

провадження № 61-785св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Стівідорна компанія Нікмет-Термінал»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2015 року у складі судді Біцюка А. В. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Бондаренко Т. З., Темнікової В. І., Крамаренко Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стівідорна компанія Нікмет-Термінал» (далі - ТОВ «СКНМТ», товариство) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовував тим, що з 01 червня 2012 року до 07 травня 2015 року працював у відповідача докером-механізатором комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3 класу. 07 травня 2015 року наказом виконуючого обов`язки генерального директора ТОВ «СКНМТ» звільнений з посади за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку без поважних причин, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Вважав зазначений наказ та його звільнення незаконним, оскільки систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правил внутрішнього трудового розпорядку він не допускав. Просив визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обов`язки генерального директора ТОВ «СКНМТ» від 07 травня 2015 року, поновити його на посаді механізатора (докера-маханізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3 класу ТОВ «СКНМТ», стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 60 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТОВ «СКНМТ» довело невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, до позивача раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення за порушення правил охорони праці, а тому наявні підстави передбачені пунктом 3 частиною першою статті 40 КЗпП України для звільнення позивача.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 09 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді механізатора (докера-механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3 класу у ТОВ «СКНМТ» з 07 травня 2015 року. Скасовано наказ від 07 травня 2015 року № 396/к про звільнення ОСОБА_1 , як такий, що не відповідає вимогам закону. Стягнуто з ТОВ «СКНМТ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 63 340,80 грн, на відшкодування моральної шкоди - 100 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, зазначив, що з урахуванням відсутності заподіяння позивачем шкоди, обставин, за яких вчинено проступок, у відповідача не було законних підстав для застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного стягнення, а тому ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 09 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції своє рішення мотивував тим, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відсутність у роботодавця підстав для звільнення позивача у зв`язку з тим, що порушення ним правил внутрішнього трудового розпорядку є незначним, оскільки таке рішення є припущенням, що заборонено частиною четвертою статті 60 Цивільного процесуального кодексу України 2004 року (далі - ЦПК України).

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2015 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що 17 квітня 2015 року позивачем допущено невиконання службових обов`язків без поважних причин, а саме залишено робоче місце до закінчення зміни, що з урахуванням дисциплінарного стягнення від 10 лютого 2015 року утворило систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку. Враховуючи обставини порушень трудової дисципліни, допущених позивачем, його поведінку, а також характер діяльності ТОВ «СКНМТ», який пов`язаний з використанням джерел підвищеної небезпеки, накладення такого дисциплінарного стягнення, як звільнення за систематичне невиконання працівником обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, є співмірним із вчиненим правопорушенням.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували та не з`ясували наявність факту порушення трудової дисципліни - залишення позивачем робочого місця (причалу) вранці 17 квітня 2015 року. Зазначає, що 17 квітня 2015 року відбувся нещасний випадок, а саме ОСОБА_2 отримав травму і їх ланка не змогла продовжувати розвантажувально-навантажувальні роботи і приблизно за годину до кінця зміни закінчила перевантаження. Він разом з ланкою своєї бригади прийшов до роздягальні, де між ним і виконуючим обов`язки директора з експлуатації ОСОБА_3 виник конфлікт. Крім того зазначає, що суди належним чином не дослідили, чи було допущено позивачем систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором під час застосування до нього дисциплінарного стягнення. Порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

У грудні 2016 року надійшли заперечення ТОВ «СКНМТ» на касаційну скаргу, в яких товариство просило відхилити касаційну скаргу ОСОБА_1 , оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судами встановлено, що з 01 червня 2012 року до 07 травня 2015 року ОСОБА_1 працював на посаді докера-механізатора 3 класу у ТОВ «СКНМТ». 20 травня 2013 року назву його посади змінено на механізатора (докера-механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах 3 класу.

Відповідно до рапорту провідного інженера ОСОБА_7 від 10 лютого 2015 року ОСОБА_1 було порушено вимоги інструкції з охорони праці та пожежної безпеки, а саме у робочій час він, знаходячись на території вантажного складу, палив у забороненому місці, чим порушив вимоги пунктів 5.1.7.1, 5.1.2.1.11 «Інструкції про заходи пожежної безпеки на об`єктах ТОВ «СКНМТ», пункту 5.8.7 «Загальної інструкції з охорони праці для працюючих у ТОВ «СКНМТ». Пояснення щодо вищевказаного порушення ОСОБА_1 давати відмовився, що також підтверджується актом про відмову від надання пояснень працівником.

11 лютого 2015 року наказом генерального директора ТОВ «СКНМТ» ОСОБА_1 оголошена догана. З цим наказом позивач був ознайомлений та його не оскаржував.

ТОВ «СКНМТ» є підприємством, що працює у цілодобовому режимі.

Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ТОВ «СКНМТ» (далі - Правила) докери-механізатори на навантажувально-розвантажувальних роботах працюють в дві зміни, денна з 08.00 год. до 20.00 год., нічна з 20.00 год. до 08.00 год.

Згідно з пунктом 5.11 Правил на безперервних роботах (до яких відноситься робота позивача) забороняється залишати роботу до приходу змінного працівника.

17 квітня 2015 року ОСОБА_1 у робочий час, до закінчення своєї зміни, згідно з графіком роботи, який закінчується о 08 год. 00 хв., о 07 год. 55 хв. перебував не на причалі, тобто не на робочому місці, а у побутовому приміщенні АБК ТОВ «СКНМТ». На зауваження тимчасово виконуючого обов`язки директора з експлуатації ОСОБА_3 про порушення внутрішнього трудового розпорядку відреагував із вживанням нецензурної лексики, від надання пояснень відмовився.

Зазначені обставини підтверджені актом від 17 квітня 2015 року, складеним т.в.о. директора з експлуатації ОСОБА_3 , змінним стивідором ОСОБА_6 та докером механізатором ОСОБА_2 (а.с.62).

У поясненнях, які ОСОБА_1 30 квітня 2015 року виклав у рапорті на ім`я директора підприємства, позивач зазначав, що т.в.о. ОСОБА_3 17 квітня 2015 року в приміщенні для роздягання пред`являв до нього претензії щодо завчасного залишення робочого місця, тоді як ОСОБА_1 прибув до приміщення для переодягання, як він стверджує о 08 год. 01 хв. із іншими працівниками, а не самовільно. Розмова з керівником відбулась на підвищених тонах. Позивач просив допустити його до роботи (а.с.14).

Аналогічні пояснення ОСОБА_1 надав і голові профспілки (а.с.15).

Проте особи, які підписали акт про порушення, допитані в судовому засіданні як свідки, підтвердили факти, викладені в акті (а.с. 87-90, 120-122).

Відповідно до протоколу профспілкового комітету Миколаївського морського торговельного порту від 30 квітня 2015 року № 3/57 було надано згоду адміністрації ТОВ «СКНМТ» на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 частиною першою статті 40 КЗпП України (а.с.67).

Наказом виконуючого обов`язки генерального директора ТОВ «СКНМТ» від 07 травня 2015 року № 396/к ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України (а.с. 68).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок. Чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконання працівником без поважних причин обов`язків.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Суди, на підставі письмових доказів та показань свідків, встановили, що після застосування до ОСОБА_1 роботодавцем дисциплінарного стягнення, позивач свою поведінку не змінив і знову допустив порушення трудової дисципліни, а тому позивач, з додержанням правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень, був звільнений із займаної посади механізатора (докера-механізатора) за систематичне невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором (пункт 3 частини першої статті 40 КЗпП України).

Доводи касаційної скарги, що ОСОБА_2 отримав травму, а тому їх ланка не змогла продовжувати розвантажувально-навантажувальні роботи, у зв`язку з чим позивач разом з іншими працівниками зі своєї бригади прийшов до роздягальні, були предметом перегляду у суді апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування судових рішень.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний