Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Гальчинській А.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Калмикова О.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 р. позивач звернулася до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 01 червня 1996 року шлюбу, від якого сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через протилежність поглядів на сімейне життя, останні декілька років подружжя не має спільних інтересів, бюджету та не спілкуються взагалі. Відповідач вже 9 років не працює, про матеріальне забезпечення сім`ї не дбає, участі у веденні спільного господарства не приймає. Позивач самостійно забезпечує сім`ю матеріально. Крім того, відповідач не наділяє належної уваги ні їй, ні їхній спільній дитині. Дозвіллям та розвитком дитини не цікавиться, натомість принижує та ображає дочку. Позивачем в 2010-2011 роках був поданий позов про розірвання шлюбу, однак відповідач вмовив її відкликати позов, обіцяв змінити своє ставлення до неї та дочки, але ситуація у їхній сім`ї так і не змінилась. Зазначає, що шлюбні відносини між ними припинилися з травня 2018 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просила розірвати шлюб.

Відзив на позовну заявни відповідачем не подавався.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18.07.2019 року під час підготовчого провадження за клопотанням відповідача сторонам був наданий строк для примирення. 1 місяць.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила розірвати шлюб, зазначила що шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2015 р., дитина мешкає з нею, спору про майно подружжя не має. Зазначила, що наданий судом строк на примирення результатів не дав. Додала, що відповідач матеріально не забезпечує спільну дочку, вона сама забезпечує останню. Категорично наполягає на розірванні шлюбу, вказавши, що вона з дитиною разом проживає в 1-кімнітній квартирі з відповідачем, але живуть вони як сусіди.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в ньому, просив задовольнити позов, посилаючись на те, що примушування до шлюбу заборонено законом..

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, вказав що хоче зберегти сім`ю, пояснив, що довгі роки не забезпечував дружину та дитину матеріально через тяжкий стан здоров`я його матері, яку він тривалий час доглядав, через що дитина перестала гарно вчитися. Додав, що розірвання шлюбу травмує психіку дитини, визнає, що наданий строк до примирення не привів, але стверджує, що шлюбні відносини між ними не припинялись, вони живуть всі разом в 1-кімнатній квартирі.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Відповідно із вимогами ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В силу положень ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01 червня 1996 року Шевченківським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Львова, актовий запис № 188, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 .

Сторони мають одну неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюбні відносини між сторонами припинені через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного.

Спору про розподіл майна подружжя та місце проживання дитини між сторонами на час розгляду справи немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Судом приймалися заходи до збереження сім`ї сторін у справі, але в судовому засіданні достовірно встановлено, що наданий для примирення сторін строк результатів не дав та не привів до відновлення шлюбних відносин, позивач категорично заперечує проти перебування у шлюбі з відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Судом встановлено, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним.

Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них.

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647/98).

В судовому засіданні при вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач тривалий час, а саме з травня 2018 року, не проживають сім`єю, у них різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами спору припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо.

Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі.

Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 01.06.1996 року № 188, складеному Шевченківським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Львова.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 3, 24, ч. 3 ст. 105, 112, 115 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.4 ч.1, 206 ч.4, 258, 263, 264-265, 353 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити в повному обсязі.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянкою України (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), зареєстрований 01 червня 1996 р. Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Львова, актовий запис № 188, що мають одну неповнолітню дитину.

Після набрання рішенням законної сили направити його копію до Подільського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 01 червня 1996 р. № 188, складеному Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану м.Львова.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова