ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/1378/18

Головуючий у першій інстанції - Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/45/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Герасименко Ю.О., Кривопиша Я.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 у режимі відеоконференції,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» та ОСОБА_4 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2018 року, ухвалене в складі судді Циганка М.О., у справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з ПрАТ «Європейський страховий альянс» 17400 грн. у відшкодування моральної шкоди; 17400 грн. у відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника; 52200 грн. страхового відшкодування у зв'язку із смертю годувальника, а разом 87000 грн. З відповідача ОСОБА_4 позивач просила стягнути 282600 грн. у відшкодування моральної шкоди та 600 грн. у відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника, а разом 283 200 грн. Також просила стягнути з відповідачів судові витрати.

Свої позовні вимоги ОСОБА_5 мотивувала тим, що 14 серпня 2016 року о 21 год. 00 хв. водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ 21154, реєстраційний номер НОМЕР_1, на 20 км +74 м автодороги Київ-Овруч скоїв наїзд на пішохода, сина позивачки - ОСОБА_7, внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. 15 серпня 2016 року відомості про дану ДТП внесено до ЄРДР за №0000277 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою слідчого від 28 жовтня 2016 року дане кримінальне провадження закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України за відсутності в діях водія складу кримінального правопорушення. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 21154, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий альянс» за полісом АЕ №6730609, ліміт відповідальності за яким за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю становить 100000 грн.

Зазначає, що оскільки син загинув внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому цивільна відповідальність за завдану його смертю шкоду наступає незалежно від наявності вини водія ОСОБА_4

Позивач зазначила, що заяву про здійснення страхового відшкодування та документи, що вимагаються ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», були нею надіслані страховій ще 15 листопада 2017 року, а отримані 21 листопада 2017 року, копія постанови про закриття кримінального провадження та вимога про виплату страхового відшкодування надіслана 04 квітня 2018 року, а отримана 06 квітня 2018 року, однак ні виплати, ні відповіді позивачу не надано, а відповідач ОСОБА_4 уникає спілкування з позивачем та відмовляється надавати будь-яку допомогу. Моральну шкоду ОСОБА_5 оцінює в 300000 грн. та на підставі ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 17400 грн. просила стягнути з страхової, а решту 282600 грн. з відповідача ОСОБА_4 Також позивач просила відшкодувати 28000 грн на поховання сина та спорудження надгробного пам'ятника, які в межах страхової виплати 17400 грн. має відшкодувати страхова, а решту 10600 грн. - ОСОБА_4 та враховуючи, що 10000 грн. відповідач вже відшкодував, тому зменшила вимогу про стягнення з ОСОБА_4 до 600 грн. Також позивач посилаючись на ст.ст.1195, 1200, 1202 ЦК України просила стягнути з відповідачів шкоду, завдану смертю годувальника.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь позивача 17400 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, 17400 грн. в рахунок відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника та 52200 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, а всього 87000 грн. ; стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача 82600 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, 600 грн. в рахунок відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника, а всього 83200 грн. Також стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий альянс» 870 грн. та з ОСОБА_4 832 грн. судового збору на користь держави; стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_5 5822 грн. витрат на професійну правничу допомогу та з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2378 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «Європейський страховий альянс» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «Європейський страховий альянс» зводяться до того, що судом порушено п.32.1 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де зазначено, що страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 28 жовтня 2016 року в діях водія автомобіля марки ВАЗ 21154, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 не вбачається невідповідності вимогам ПДР України, його дії не перебувають у причинному зв'язку з настанням події даної ДТП. Причиною ДТП є необережні дії пішохода ОСОБА_7, який допустив порушення вимог п.4.14 «а», «б», «г» ПДР України, дії водія не були неправомірними, між ними та шкодою відсутній безпосередній причинний зв'язок та відсутня вина водія, тому обов'язок по відшкодуванню шкоди у ПрАТ «ЄСА» не виник взагалі.

ПрАТ «Європейський страховий альянс» посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги п.7 Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» де зазначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Тобто, судом не взято до уваги положення даної Постанови пленуму ВССУ в частині звільнення від цивільної відповідальності або зменшенні розміру відшкодування.

Також, ПрАТ «Європейський страховий альянс» вказує, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було проігноровано імперативну вимогу ст.1200 ЦК України, ст.27 Закону щодо необхідності встановлення кола осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування, та взято до уваги свідоцтво про народження та свідоцтво про смерть ОСОБА_7, що відображає лише право матері на отримання частки, а не всієї суми страхового відшкодування, проте жодним чином не зазначає всіх можливих спадкоємців чи осіб, які були на його утриманні та що оскаржуване рішення позбавляє права на отримання своєї частки страхового відшкодування інших осіб.

Крім того, зазначає, що судом порушено абз. б, п.35.2 ст.35 Закону, де визначено, що до заяви про страхові відшкодування додається документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування , зокрема не надано свідоцтво про право на спадщину. На момент звернення ОСОБА_5 з заявою про виплату страхового відшкодування настав строк для прийняття спадщини усіма спадкоємцями загиблого.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 також звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення по справі за яким позивачу ОСОБА_5 відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 зводяться до того, що рішення ухвалено лише на припущеннях, без встановлення обставин справи.

Апелянт вказує, що судом не прийнято до уваги ч.5 ст.1187 ЦК України в якій визначено випадки звільнення особи від відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної безпеки, зокрема завдання шкоди внаслідок непереборної сили, умисел потерпілого. Відповідач зазначає, що причиною ДТП є необережні дії пішохода ОСОБА_7, який допустив порушення ПДР, а в діях водія невідповідності вимогам ПДР не було.

ОСОБА_4 зазначає, що суд не дав оцінку свідченням свідка ОСОБА_8, які підтверджують, що ОСОБА_7 свідомо пішов в нетверезому стані і перелазив через паркан в невідведеному місці та раптово вийшов на проїзну частину поза пішохідним переходом. Відповідач стверджує що в діяннях пішохода є умисел та він перебував в стані алкогольного сп'яніння, що обтяжує його вину.

ОСОБА_4 вважає, що рішення суду є нормативно-правовим актом, який фактично в майбутньому дасть можливість іншим п'яним пішоходам порушувати ПДР. Зазначає, що рішення є прецедентом у судовій практиці та може мати преюдиційний характер і використовуватися іншими судами при врегулюванні аналогічних спірних відносин.

Також ОСОБА_4 звертає увагу, що якщо потерпілий так турбувався та опікувався своєю матір'ю та надавав їй матеріальну допомогу, то він як пішохід у відповідності правил ПДР повинен був не порушувати їх та бути тверезим і вже знаючи, що вечір та він п'яний повинен був відмовитися йти купляти їжу та горілку, дати іншим приклад, що він не буде, тому що в нього є мати та діти.

Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що суд не встановив факт, що є обтяжуюча обставина і не врахував характер і ступень суспільної небезпеки для суспільства та держави, яка вживає заходів, щодо покращення подій на дорогах та в суспільстві відносно безпеки дорожнього руху, та не застосував норму ч.5 ст.1187 ЦК України.

Відповідач не погоджується з розміром матеріальних витрат та моральної шкоди, оскільки вважає, що ОСОБА_7 сам винуватий в даній ДТП, а позивач мала б принести свої вибачення, оскільки її син винуватий в усьому, а рішенням було фактично узаконені незаконні дії позивача та її вже покійного сина, який вживав спиртні напої та в такому стані перелазив металевий відбійник, раптово вийшов на проїзну частину в невідведеному місці в темну пору року, та що стягнення на користь позивача суми в розмірі більше 200000 грн. прямо суперечать вимогам Закону.

ОСОБА_4 посилається на те, що довідка, яка надана позивачем на підтвердження проживання з нею сина, не є належним доказом по справі.

Також, ОСОБА_4 зазначає, що судом безпідставно стягнуто моральну шкоду, оскільки її розмір суд визначив без проведення відповідної експертизи, суддя не є фахівцем в галузі щодо встановлення розміру моральної шкоди, а сама позивач не заявляла клопотання про проведення такої експертизи.

Крім того, зазначає, що судом порушено абз.б, п.35.2 ст.35 Закону, де визначено, що до заяви про страхові відшкодування додається документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування , зокрема не надано свідоцтво про право на спадщину. На момент звернення ОСОБА_5 з заявою про виплату страхового відшкодування настав строк для прийняття спадщини усіма спадкоємцями загиблого.

У наданий судом строк ОСОБА_5 подала відзив на апеляційні скарги ПрАТ «Європейський страховий альянс» та ОСОБА_4, в яких просить їх залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що доводи, викладені відповідачами в апеляційних скаргах ідентичні тим, які містилися у відзивах на позов та поясненнях, були детально перевірені судом першої інстанції, проаналізовані та їм надана відповідна оцінка. Зокрема зазначає, що правила спадкування можливо застосовувати лише щодо виплат, які передбачені безпосередньо потерпілому, тому доводи апеляційного скарги ПрАТ «Європейський страховий альянс» щодо неотримання ОСОБА_5 права на спадщину не заслуговують на увагу. Також позивач не погоджується з доводами ОСОБА_4 та зазначає, що при визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції вже врахував необережність потерпілого (тобто її сина), шкода була завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому й має бути відшкодована особою, що завдала такої шкоди, незалежно від наявності вини.

ОСОБА_4 також подав відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «Європейський страховий альянс», просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. ОСОБА_4 зазначив, що судом не взято до уваги той факт, що причиною ДТП є необережні дії саме пішохода ОСОБА_7, який допустив порушення ДТП, був у стані алкогольного сп'яніння, тому суд мав застосувати ст.1193 ЦК України та зменшити розмір відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого. Також ОСОБА_4 звертає увагу, що судом порушено ст.1200 ЦК України, якою передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті, однак суд не встановив коло осіб, які мають право на відшкодування, рішення не містить інформації щодо існування дітей у загиблого та відсутня інформація про всіх осіб, які перебували на утриманні ОСОБА_7 та не перевірено право позивача на отримання страхового відшкодування. Відповідач звертає увагу суду, що відносно загиблого відкриті виконавчі провадження, раніше він притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема за керування транспортним засобом в нетверезому стані, що лише підтверджує вину та умисел самого ОСОБА_7, який п'яний, в темну пору доби, вирушив до магазину купувати спиртні напої, перелазив відбійник та переходив дорогу в невідведеному для цього місці.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що шкоду завдано смертю ОСОБА_7 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому вона підлягає відшкодуванню; загибель сина завдала значних моральних страждань позивачу, однак суд вважав визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди завищеним, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та зменшив його до 100000 грн.; на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована ПрАТ «Європейський страховий альянс», тому зі страхової на підставі закону підлягають стягненню у відшкодування моральної шкоди 17400 грн., а різниця - з відповідача ОСОБА_4 в розмірі 82600 грн.; що позивачем здійснено витрати на спорудження надгробного пам'ятника померлому сину ОСОБА_7 в розмірі 28000 грн., тому на підставі положень п.27.4 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з відповідача ПрАТ «Європейський страховий альянс» підлягають стягненню 17400 грн. та враховуючи, що ОСОБА_4 частково кошти в же сплачені (10000 грн.), з нього підлягає стягненню 600 грн.; на підставі п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на умовах ст. 1200 ЦК України із страховика суд стягнув також 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, що становить 52200 грн. у відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого

Проте, з таким висновком колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 14 серпня 2016 року водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ 21154, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7, внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Позивач ОСОБА_5 є матір'ю загиблого ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-ЕЛ №331595 від 18 лютого 1993 року (а.с.9 т.1).

Згідно Постанови про закриття кримінального провадження від 28 жовтня 2016 року, встановлено, що 14 серпня 2016 року приблизно о 21 год. 00 хв., водій ОСОБА_4 керував технічно справним автомобілем ВАЗ 21154, реєстраційний номер НОМЕР_3 і здійснював рух по проїзній частині автодороги сполученням «Київ-Овруч» з боку м. Києва у напрямку с. Нові Петрівці в Вишгородському районі, Київської області. Проїжджаючи ділянку дороги в районі кілометрового знаку 20+74 м вказаної автодороги, водій ОСОБА_4 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7, який знаходячись в нерухомому стані на розділовій смузі, почав перетинати автодорогу сполученням «Київ-Овруч» зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. 15 серпня 2016 року інформацію про вказану дорожньо-транспортну подію було внесено до ЄРДР за №0000277 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Причиною дорожньо-транспортної пригоди є необережні дії пішохода ОСОБА_7, який допустив порушення вимог п.4.14 «а», «б», «г» Правил дорожнього руху України. Оскільки в даній ДТП в діях водія автомобіля марки ВАЗ 21154, номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 невідповідності вимогам ПДР, яка перебувала б в причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної події, не вбачається, у зв'язку з чим в його діяннях відсутні ознаки злочину, передбаченого ст.286 КК України, кримінальне провадження №0000277 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України закрито за відсутності в діянні водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.22-25). Також згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду пішохід ОСОБА_7 переходив дорогу поза межами пішохідного переходу, перевірка на стан сп'яніння: до 0,2 проміле - тверезий (а.с.28 т.1).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21154, реєстраційний номер НОМЕР_3, застрахована на день події у ПрАТ «Європейський страховий альянс», що підтверджується Полісом обов'язкового страхування №АЕ/6730609, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить сто тисяч гривень (а.с.27 т.1).

У зв'язку зі смертю сина ОСОБА_5 понесла витрати на встановлення надгробного пам'ятника, що підтверджується накладною №211 від 10 липня 2017 року та товарним чеком №5 від 15 листопада 2017 року на загальну суму 28000 грн. (а.с.11, 12, 125, 126 т.1).

Згідно довідки Комітету самоорганізації населення №5 Плискунівського мікрорайону Прилуцької міської ради Чернігівської обл. №024/5-09675 від 04 квітня 2018 року ОСОБА_7 на день смерті був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13 т.1).

Відповідно до довідки Прилуцького ОУ ПФУ від 26 квітня 2018 року ОСОБА_7 на обліку в об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України не перебував, пенсії не одержував (а.с.14 т.1).

ОСОБА_5 в Прилуцькому ОУ ПФУ отримує пенсію за віком при повному стажі, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.15 т.1).

Позивач 15 листопада 2017 року звернулась до ПрАТ «Європейський страховий альянс» з відповідною заявою про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого (годувальника), пов'язаної з витратами на поховання та моральної шкоди (а.с.16, 17 т.1). Однак страхове відшкодування виплачено не було.

В подальшому , 03 квітня 2018 року ОСОБА_5 звернулась до страхової компанії з вимогою про виплату моральної шкоди, заподіяної смертю сина ОСОБА_7, у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, витрат на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 12 мінімальних заробітних плат (а.с.18, 19 т.1).

ПрАТ «Європейський страховий альянс» надало ОСОБА_5 відповідь, якою відмовило у виплаті страхового відшкодування оскільки відсутнє рішення (постанова чи вирок) суду про притягнення до адміністративної відповідальності винної особи по дані ДТП та запропоновано надати реєстраційні документи ПП ОСОБА_9 (а.с.20 т.1). Аналогічна відповідь надана адвокату позивача - ОСОБА_2 30 березня 2018 року, де крім іншого, страхова компанія пропонує надати довідку про склад родини померлого (а.с.26 т.1).

Також, ПрАТ «Європейський страховий альянс» направлено ОСОБА_5 повідомлення в якому вказано, що страхова компанія не може кваліфікувати даний випадок як страховий, у разі встановлення цивільно-правової відповідальності ОСОБА_4 страхова повернеться до розгляду питання щодо виплати страхового відшкодування (а.с.64 т.1).

ОСОБА_5 надала розписку ОСОБА_4, що отримала від нього кошти в сумі 5000 грн. в рахунок погашення матеріального збитку спричиненого їй внаслідок ДТП 14 серпня 2016 року, після отримання та протягом місяця ще 5000 грн. ніяких претензій матеріального характеру до водія ОСОБА_4 мати не буде, а ОСОБА_4 зобов'язався на протязі місяця виплатити 5000 грн. (а.с.57 т.1)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 просила стягнути на свою користь моральну шкоду, посилаючись на положення статті 1168 ЦК України; витрати на спорудження надгробного пам'ятника, посилаючись на Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та страхове відшкодування у зв'язку із смертю годувальника в розмірі 36 мінімальних заробітних плат, посилаючись ст.1200 ЦК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 даної статті визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренду, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

У пунктах 1, 2 4 статті зазначено, що шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років), чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно, одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя шкода відшкодовується незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років.

У відповідності до ч.2 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об'єкта буде зобов'язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Згідно з ч.1 ст.1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Також, відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю .

Положеннями ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Під час розгляду справи апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_7, син позивача, має трьох дітей, а саме ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується наданою на запит апеляційного суду довідкою Прилуцького міськрайонного відділу реєстрації актів цивільного стану від 03.01.2019 року (а.с. 89-92 т.2).

Також апеляційним судом було встановлено, що померлий ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_11 з 28.12.1995 року по 11.09.2003 року, що підтверджується актовими записами про одруження та про розірвання шлюбу (а.с.93-94 т.2).

Від цього шлюбу вони мали дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Дані про перебування у шлюбі ОСОБА_7 із ОСОБА_12, від якого 16.07.2010 року народилась донька ОСОБА_3, матеріали справи не містять та відповідних доказів суду надано не було.

Проте, зазначені особи до участі у справі залучені не були.

Окрім того, апеляційним судом було встановлено, що на підставі постанови місцевого суду м.Прилуки Чернігівської області від 26 червня 2002 року м з ОСОБА_7 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_13 на утримання дочки ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 21 червня 2002 року і до її повноліття.

Зазначене підтверджує факт перебування дітей померлого ОСОБА_7 на його утриманні.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Пунктом 5 частини 2 статті 44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, є зокрема умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Частиною ж третьою цієї статті встановлено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що всупереч положенням ст.ст. 43, 44 ЦПК України, ОСОБА_10 навмисно не повідомила суд про осіб, які мають право на відшкодування шкоди та які мають бути залучені до участі у справі, що, на переконання апеляційного суду, є зловживанням позивачки своїми процесуальними правами.

Проте, апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі осіб, права яких порушені, оскільки не має передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст.55 ЦПК.

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК країни, суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 позов про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю сина ОСОБА_7 заявлений лише на свою користь, а його діти, які мають право за законом також на відшкодування моральної шкоди та шкоди у зв'язку із смертю годувальника, не були залучені до участі у даній справі, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про скасування оскаржуваного судового рішення в частині задоволення вимог про стягнення моральної шкоди та шкоди у зв'язку із смертю годувальника залишенням цих позовних вимог без розгляду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо наявності підстав для звільнення його від відповідальності за шкоду, завдану смертю потерпілого у зв'язку із умислом потерпілого, є безпідставними, оскільки, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність умислу потерпілого.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують вірного по суті рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 в частині стягнення з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_5 17400 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та 52200 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 82600 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди підлягають залишенню без розгляду на підставі ч.3 ст.44 ЦПК України.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення витрат на витрат на спорудження надгробного пам'ятника, враховуючи що зазначені витрати позивачки підтверджуються матеріалами справи, а саме наданими ОСОБА_5 рахунком-замовлення від 15 серпня 2016 року, накладною № 211 від 10.07.2017 року та товарним чеком № 8 від 15.11.2017 року (а.с.11, 125, 126 т.1).

Також апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки частина позовних вимог ОСОБА_5 залишена без розгляду, то рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні і стягненню підлягають: з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_5 384 грн. 96 коп. у відшкодування витрат на правову допомогу, а з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 - 13 грн. 74 коп. у відшкодування витрат на правову допомогу, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог ОСОБА_5 відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позивач ОСОБА_5 звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_4 та ПрАТ «Європейський страховий альянс», відповідно до ст.141 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави понесені апелянтом судові витрати за подання апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 44, 367, 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» та ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2018 року скасувати в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_5 17400 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та 52200 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 82600 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та змінити у частині стягнення судових витрат.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про відшкодування моральної шкоди та шкоди, завданої смертю годувальника та до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди залишити без розгляду.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_5 384 грн. 96 коп. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 13 грн.74 коп. у відшкодування витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Приватному акціонерному товариству «Європейський страховий альянс» 2114 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ОСОБА_4 1057 грн. 20 коп. судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.02.2019 р.

Головуючий: Судді: