ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1093/17 Номер провадження 22-ц/814/1807/19Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Абрамова П.С., Одринської Т.В., при секретарі судового засідання: Ряднини І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2018 року (ухвалене суддею Должко С.Р., повний текст рішення складено 09 листопада 2018 року) у справі за позовом заступника прокурора Полтавської області до об`єднання громадян місцевого значення «Фортуна», Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсними договорів оренди землі та звільнення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року заступник прокурора Полтавської області звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій прохав: визнати незаконними та скасувати розпорядження голови Зіньківської районної державної адміністрації «Про надання земельних ділянок у користування» від 28.09.2011 №537; визнати недійсними та припинити на майбутнє 3 договори оренди земельних ділянок загальною площею 71,5169 га, укладених між Зіньківською районною державною адміністрацією та об`єднанням громадян місцевого значення «Фортуна», а саме: від 17.12.2012 щодо земельної ділянки площею 55,2169 га к.н. :00:048:0040 , розташованої за межами населених пунктів на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області терміном на 10 років; від 17.12.2012 щодо земельної ділянки площею 4 га к.н. :00:046:0080 , розташованої за межами населених пунктів на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області терміном на 10 років; від 17.12.2012 щодо земельної ділянки площею 12,3 га к.н. :00:049:0057 , розташованої за межами населених пунктів на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області терміном на 10 років; зобов`язати об`єднання громадян місцевого значення «Фортуна» звільнити земельні ділянки: площею 55,2169 га к.н. :00:048:0040 , площею 4га к.н. :00:046:0080 , площею 12,3 га к.н. :00:049:0057 , що розташовані за межами населених пунктів на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що розпорядженням голови Зіньківської районної державної адміністрації «Про надання земельних ділянок у користування» №537 від 28.09.2011 затверджено проект землеустрою та надано у користування ОГМЗ «Фортуна» земельні ділянки на умовах оренди для городництва із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі Тарасівської сільської ради Зіньківського району, за межами населеного пункту, загальною площею 91,5169 га. В подальшому 17.12.2012 між Зіньківською райдержадміністрацією та ОГМЗ «Фортуна» укладено 4 договори оренди землі, які 23.11.2013 пройшли державну реєстрацію за № 13 , № 13 , №13 відповідно. Договір оренди землі площею 20 га не зареєстровано в установленому, а отже відповідно до ст. 125 ЗК України право оренди на дану земельну ділянку у ОГМЗ «Фортуна» не виникло, а відтак не є предметом даного спору. Позивач вважає, що розпорядження №537 від 28.09.2011 прийнято, а договори оренди землі укладено із порушенням законодавства, а тому вони є незаконними, підлягають скасуванню та відповідно, визнанню недійсними. Зокрема вказує, що ОГМЗ «Фортуна» зобов`язано було замовити державну експертизу землевпорядної документації, і лише після отримання позитивного висновку якої, Зіньківська райдержадміністрація мала право приймати рішення про затвердження землевпорядної документації, а тому відсутність вказаного висновку є порушенням порядку передачі земельної ділянки та є підставою для скасування рішення уповноваженого органу про затвердження проекту відведення земельної ділянки в оренду. Крім того, вказує, що при укладенні спірних договорів оренди земельних ділянок між Зіньківською РДА та ОГМЗ «Фортуна» та у подальшому, нормативно грошова оцінка земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, не визначалась, а отже договір оренди суперечить приписам чинного законодавства. Тому, оскільки під час укладення спірних договорів оренди землі порушено встановлений у ст. 123 ЗК України, ст. 9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації» та ст. 15 ЗУ «Про оренди землі» порядок, укладені 17.12.2012 договори оренди земель площею 55,2169 га, 4 га та 12,3 га є недійсними. Позивач зазначив, що спірні ділянки відносяться до земель державної власності сільськогосподарського призначення, а тому органом, уповноваженим державою здійснювати функції щодо розпорядження ними на території області на даний час є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області. Однак, у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з позовом цієї категорії, тому прокурор пред`явив цей позов в інтересах держави як позивач в порядку ст. 45 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент подачі позову до суду).

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2018 року позовну заяву заступника прокурора Полтавської області до об`єднання громадян місцевого значення «Фортуна», Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсними договорів оренди землі та звільнення земельної ділянки - задоволено.

Визнано незаконними та скасовано розпорядження голови Зіньківської районної державної адміністрації «Про надання земельних ділянок у користування» від 28.09.2011 № 537.

Визнано недійсними та припинено на майбутнє 3 договори оренди земельних ділянок загальною площею 71,5169 га, укладених між Зіньківською районною державною адміністрацією та Об`єднанням громадян місцевого значення «Фортуна», а саме: від 17.12.2012 щодо земельної ділянки площею 55,2169 га к.н. :00:048:0040 , розташованої за межами населених пунктів на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області терміном на 10 років; від 17.12.2012 щодо земельної ділянки площею 4 га к.н. :00:046:0080 , розташованої за межами населених пунктів на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області терміном на 10 років; від 17.12.2012 щодо земельної ділянки площею 12,3 га к.н. :00:049:0057 , розташованої за межами населених пунктів на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області терміном на 10 років.

Зобов`язано Об`єднання громадян місцевого значення «Фортуна» звільнити земельні ділянки: площею 55,2169 га к.н. :00:048:0040 , площею 4га к.н. :00:046:0080 , площею 12,3 га к.н. :00:049:0057 , що розташовані за межами населених пунктів на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Стягнуто солідарно з відповідачів: об`єднання громадян місцевого значення «Фортуна», яке розташоване в с. Тарасівка, Зіньківського району, Полтавської області та Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, яка розташована м. Зіньків, вул. Воздвиженська, 40, Полтавської області на користь прокуратури Полтавської області (м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7, р/р 6160 банк ДКСУ м. Київ МФО 820172 ЗКПО 02910060, код класифікації видатків бюджету-2800) понесені витрати на сплаті судового збору в сумі 4800 грн.

З даним рішенням суду не погодилися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (особи, які не брали участі у розгляді справи, але вважають що оскаржуваним рішенням вирішено питання про їх права та обов`язки) та подали на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального, та процесуального права, прохали рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Полтавської області відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказують на те, що вони є безпосередніми користувачами земельних ділянок, які були виділені їм за рішенням Зіньківської міської Ради. Вказують, що вони є членами об`єднання громадян місцевого значення «Фортуна» без реєстрації юридичної особи. Проте, за оскаржуваним рішенням суду з їхнього користування вилучаються землі, в які вони вклали свої кошти, з перспективою користування ділянками в подальшому. Вказують, що ними були проведені агрохімічні, агротехнічні роботи, був витрачений посівний матеріал, оскільки чекали на отримання врожаю в 2019 році. Однак, заступник прокурора позбавив їх права на користування результатами своєї праці, та порушив їх права. Вказують, що правовідносини за вказаним позовом виникли в 2011 році, а отже до них слід було застосувати позовну давність та відмовити прокурору у задоволенні позовних вимог. Крім того, зазначають, що відповідно до висновку комісії від 27.07.2011 року за №05-11/18, до складу якої входять уповноважені в установленому порядку представники різних служб згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2009 р. №1420 «Деякі питання реалізації статті 186-1 Земельного кодексу України», які погодили проект об`єднанню громадян місцевого значення «Фортуна» для городництва, загальною площею 91,5169 га земель сільськогосподарського призначення (ріллі), що знаходяться у запасі, не надані у власність та користування, за межами населених пунктів.

Так, станом на дату розгляду цієї справи висновок №05-11/18 від 27.07.2011 року комісії з розгляду питань пов`язаних з погодженням документації із землеустроєм не оскаржувався в установленому порядку та є чинним на сьогоднішній день. Отже, головою райдержадміністрації видано розпорядження від 28.09.2011 року №537 «Про надання земельних ділянок у користування» та в подальшому укладені договори оренди земельних ділянок, які зареєстровані в установленому чинним законодавством України в порядку, як вимагало законодавство.

Від відповідача по справі Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній прохав рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог заступника прокурора Полтавської області - відмовити.

Від позивача по справі прокуратури Полтавської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримуючи висновки суду першої інстанції, представник позивача прохав рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевірка доводів апеляції щодо наявності прав у апелянтів, як осіб, які не брали участь у розгляді справи, на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, вказує на те, що позовні вимоги та предмет судового розгляду стосується прав та законних інтересів останніх, що відповідно дає їм право на апеляційне оскарження та проведення апеляційного розгляду по суті. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадські об`єднання» громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.ст. 46, 47 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Аналіз змісту вказаних процесуальних норм вказує на те, що підпоняттям цивільної процесуальної правоздатності, слід розуміти здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи. Цивільна процесуальна правоздатність - абстрактна умова володіння всіма передбаченими цивільним процесуальним правом процесуальними правами і обов`язками. Цивільна процесуальна правоздатність поза рамками цивільних процесуальних правовідносин не існує. Цивільну процесуальну правоздатність мають усі фізичні і юридичні особи. Правоздатність юридичних осіб є елементом їх правового статусу. Тобто кожна юридична особа має правоздатність як в матеріальних, так і у процесуальних цивільних правовідносинах. Статус юридичної особи засвідчується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичною особи або витягом (довідкою чи випискою) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Як вбачається з доводів позивача ОГМЗ «Фортуна» у цій справі зазначено відповідачем, оскільки на думку позивача воно є представником фізичних осіб - членів даного об`єднання громадян, та має право представляти їх інтереси.

З положень вказаних вище норм закону ОГМЗ «Фортуна» не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, не є особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (стаття 56 ЦПК України), як і не є стороною у цивільному процесі (стаття 48 ЦПК України). Крім того, дане об`єднання виходячи з положень ст. 60 ЦПК України та Закону України «Про громадські об`єднання» не може бути представником його членів в суді.

Беручи до уваги викладене, мету створення вказаного громадського об`єднання та цілі його діяльності, мету отримання об`єднанням у користування земельних ділянок, зміст прав та інтересів членів об`єднання щодо даних земельних ділянок передбачених законом та установчими документами, апелянти по справі є фактичними користувачами земельних ділянок з метою задоволення своїх потреб. За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції безпосередньо стосується їх прав, обов`язків та законних інтересів, а тому доводи представника позивача в цій частині є необгрунтованими, а клопотання про наявність підстав для закриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України - задоволенню не підлягає.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, та в порушення процесуальних норм членів ОГМЗ «Фортуна» до участі у справі не залучив, не визначив їхнього процесуального статусу та не надав можливості останнім у передбачений законом спосіб здійснити захист своїх прав та законних інтересів.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи був присутній представник позивача, інші особи будучи завчасно та належним чином повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.4 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що розпорядженням голови Зіньківської районної державної адміністрації «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» № 386 від 07.07.2011 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для городництва, загальною площею 91,5169 га, із земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у запасі на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району, за межами населених пунктів.

Зіньківським районним відділом Полтавської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» на замовлення Об`єднання громадян місцевого значення «Фортуна» (далі ОГМЗ «Фортуна») розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка надається в оренду ОГМЗ «Фортуна» для городництва за межами населених пунктів на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Розпорядженням голови Зіньківської районної державної адміністрації «Про надання земельних ділянок у користування» № 537 від 28.09.2011 затверджено проект землеустрою та надано у користування ОГМЗ «Фортуна» земельні ділянки на умовах оренди для городництва із земель сільськогосподарського призначення, що перебувають в запасі Тарасівської сільської ради Зіньківського району, за межами населеного пункту, загальною площею 91,5169 га.

У подальшому 17.12.2012 між Зіньківською райдержадміністрацією та ОГМЗ «Фортуна» укладено 4 договори оренди землі а саме: від 17.12.2012 щодо земельної ділянки площею 55,2169 га к.н. :00:048:0040 , розташованої за межами населених пунктів на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області терміном на 10 років; від 17.12.2012 щодо земельної ділянки площею 4 га к.н. :00:046:0080 , розташованої за межами населених пунктів на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області терміном на 10 років; від 17.12.2012 щодо земельної ділянки площею 12.3 га к.н. :00:049:0057 , розташованої за межами населених пунктів на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області терміном на 10 років.

Вище зазначені договори оренди землі 23.11.2013 пройшли державну реєстрацію за №№ 13 , 13 , 13 відповідно.

Договір оренди землі площею 20 га не зареєстровано в установленому порядку, а отже відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право оренди на дану земельну ділянку у ОГМЗ «Фортуна» не виникло, а відтак не є предметом даного спору.

Об`єднання громадян місцевого значення «Фортуна» не є юридичною особою, легалізовано відповідно до ст. 14 Закону України «Про об`єднання громадян», та створено для задоволення та захисту прав та інтересів громадян учасників об`єднання.

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час укладення спірних договорів оренди землі порушено встановлений ст.123 Земельного кодексу України, ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» та ст.15 Закону України «Про оренду землі» порядок передачі земель державної власності у користування, а тому укладені 17.12.2012 договори оренди земель площею 55,2169 га, 4 га та 12,3 га є недійсними.

Проте, з на думку колегії суддів вказаний висновок суду першої інстанції є передчасним, таким, що не відповідає нормам матеріального і процесуального права, з огляду на таке.

За змістом частини 2 статті 4 ЦПК України у випадках встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 56 ЦПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Аналіз даної процесуальної норми вказує на те, що передумовою участі органів та осіб, передбачених статтею 56 ЦПК України, в процесі є набуття ними процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 56 ЦПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Так, відповідно до частин 3 - 5 статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу.

Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Ураховуючи викладене, зважаючи на роль прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини 1, абзацу 1 частини 3 та абзацу 1 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до господарського суду. При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до приписів наведених норм.

У Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Аналіз положень частин 3- 5 статті 56 ЦПК України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Відповідно до сталої судової практики, склалася думка, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись із позовною заявою в інтересах держави, прокурор зазначив, що оскаржуване рішення та укладені на його підставі договори оренди суперечать нормам чинного законодавства, порушують інтереси держави у сфері земельних відносин, адже фактично позбавляють бюджет наповнення коштами від оренди земельних ділянок державної владності та позбавляють законного розпорядника земельними ділянками права отримувати кошти за їх користування. З посиланням на практику ЄСПЛ у справі "Трегубенко проти України" прокурор зазначив про те, що правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

При цьому прокурор зазначав, що органом, уповноваженим державою розпоряджатися спірними земельними ділянками (земельними ділянками державної власності, розташованими за межами населеного пункту), є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, проте його посадові особи відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, не наділені повноваженнями щодо звернення до суду із вимогами, заявленими у цьому позові, у зв`язку з чим цей позов заявлено в інтересах держави прокурором як позивачем.

Суд першої інстанції, при оцінці зазначених доводів прокурора, прийшов до висновку, що вони є обґрунтованими та такими, що вказують на наявність у останнього прав на звернення до суду та набуття статусу сторони у справі.

На думку колегії суддів, такі висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи та вимогам норм закону, якими врегульовані дані питання.

Так, судом першої інстанції не взято до уваги, що згідно з Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Основними завданнями Держгеокадастру є: реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання. Держгеокадастр є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

При цьому повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками, які належать до категорії земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, належать до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, у цьому випадку до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

За таких підстав прокурор фактично звернувся у цій справі із позовом на захист прав та інтересів Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, яке наділено повноваженнями щодо розпорядження спірними земельними ділянками, є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку.

З наведеного вище можна зробити висновок, що прокурором при зверненні з позовом у цій справі в інтересах держави безпідставно не зазначено орган (органи), уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу позивача, тобто особи, в інтересах якої (яких) подано позов про захист порушеного права та/або охоронюваного законом інтересу.

Посилання прокурора на те, що органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, є Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, проте у зазначеного органу немає повноважень щодо звернення до суду із вимогами, заявленими у цьому позові, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що таке твердження суперечить приписам наведених вище нормативно-правових актів. При цьому прокурор невраховує того, що положення таких нормативних - правових актів не можуть визначати конкретні предмети і підстави позовів, з якими уповноважений орган має право звернутися до суду, оскільки зазначене було б неправомірним обмеженням повноважень такого органу у визначенні способу захисту та забезпеченні здійснення судового захисту інтересів держави.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у цій справі не має передбачених законом виключних підстав, коли прокурор мав право звернутися до суду за захистом інтересів держави, адже безпідставно не зазначаючи орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, який набуває статусу позивача, тобто особи, в інтересах якої подано позов про захист порушеного права та/або охоронюваного законом інтересу, прокурор не підтвердив правових підстав для представництва та відповідно, не набув процесуального статусу органу, якому законом (статтею 56 ЦПК України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру") надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб (спеціальної процесуальної правоздатності).

Пунктом 1 частини 1 статті 257 ЦПК України встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Таким чином позов прокурора підлягає залишенню без розгляду.

Зроблені висновки колегії суддів відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 906/240/18.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2018 рок із залишенням позову прокурора без розгляду.

Керуючись ст. ст. 257, 362, 367, 374, 377, 382-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання представника позивача про закриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на підставі ст. 362 ЦПК України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 02 листопада 2018 року - скасувати.

Позов заступника прокурора Полтавської області до об`єднання громадян місцевого значення «Фортуна», Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області, третя особа Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсними договорів оренди землі та звільнення земельної ділянки - залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 06 вересня 2019 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ П.С. Абрамов _________________ Т.В. Одринська