КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/7795/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Юзькової О.Л., постановлену в м. Київ 24 травня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України», третя особа ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою.

Позов обґрунтовувала тим, що 24 вересня 2018 року ОСОБА_3 , який є працівником ТОВ «Мінеральні води України», керуючи автомобілем Mersedes-Benz 814 д.н.з. НОМЕР_1 , що належить відповідачу, по вул. О.Теліги в м. Києві, став винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої було пошкоджено належний їй транспортний засіб КІА Sorento д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується рахунком-фактурою від 21 листопада 2018 року, складеного ТОВ «Промавтотехсервіс».

Вина ОСОБА_3 встановлена постановою Подільського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року.

28 грудня 2018 року позивач отримала страхове відшкодування від ПРАТ СК «Провідна» в розмірі 52518,04 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 82342,82 грн., яка і підлягає стягненню із відповідача.

Просила стягнути з ТОВ «Мінеральні води України» на свою користь 82342,82 грн. та судові витрати.

Також ОСОБА_1 в травні 2019 року звернулась до суду із заявою, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Мінеральні води України», які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_3 в АТ «ОТП Банк», а також на інших відкритих ТОВ «Мінеральні води України» рахунках у банківських установах, що будуть виявлені під час проведення виконавчого провадження, у межах суми, що складається з ціни позову 82342,82 грн. та судового збору 1297,63 грн.

Заяву позивач обґрунтовувала тим, що сума у розмірі 82342,82 грн. для позивача є значною, відновити свій автомобіль без цієї суми позивач не може, невжиття заходів забезпечення позову може зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду. На будь-які переговори та пропозиції позивача щодо погашення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 82342,82 грн. відповідач не реагує. Тому існують підстави вважати, що відповідач, дізнавшись, що позивачем подано позов до суду з метою стягнення боргу, прийме заходів до відчуження належного йому майна (коштів).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала наступне. Позивачем надано докази, які підтверджують, що дійсно між нею та відповідачем існує спір, який має майновий характер, а предметом позову є майнові вимоги в розмірі 82342,82 грн. та судові витрати в розмірі 1297,63 грн., а тому наявні підстави для забезпечення позову, а заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на кошти відповідача в розмірі, що відповідає заявленим вимогам, є розумними, обґрунтованими та адекватними.

Крім того, приймаючи до уваги, що відповідач не бажає вирішити наявний спір у досудовому та/або мировому порядку, позовні вимоги не визнає, зволікає з врегулюванням спірної ситуації, позивач припускає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав.

Вказувала, що фізично не може подати докази того, що рішення не буде виконуватися у майбутньому, саме тому законодавець не зобов`язує позивача це робити, достатньо обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити рішення суду.

Не погоджувалася із припущенням суду, що рахунок відповідача може використовуватись останнім для сплати заробітної плати та здійснення платежів до бюджету та спеціальних фондів, що має бути враховане судом. Зазначала, що позивач не просить накладати арешт на суми, що перевищують його обґрунтовані вимоги, на яких би рахунках відповідача вони не знаходились, крім того, відповідно до ст. 150 ЦПК України не заборонено накладати арешти на рахунки відповідачів - юридичних осіб, з яких сплачуються обов`язкові платежі, а тому такі доводи суду незаконні та порушують право позивача на забезпечення його позовних вимог.

14 серпня 2019 року від відповідача ТОВ «Мінеральні води України» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, направлений засобами поштового зв`язку 09 серпня 2019 року. Відповідач зазначав, що судом першої інстанції було законно перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосування заходів, зазначених заявником, і не встановлено реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Заявником не надано достатніх доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України, припущення заявника, що вищезазначене майно може бути відчужене відповідачем іншій особі на момент виконання рішення суду, не було доведено. Відповідач працює в Україні з 2008 року, підприємство не перебуває в процесі припинення, відтак немає підстав вважати, що підприємство буде ухилятись в подальшому від виконання рішення суду.

Зазначав, що позивач надав до суду доказ на підтвердження своїх збитків лише рахунок-фактуру без жодних експертних висновків чи актів виконаних робіт, який не може бути доказом розміру збитків взагалі.

Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви про забезпечення позову без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що надані заявником матеріали не дають суду можливості зробити висновок про необхідність та можливість застосувати запропонований заявником засіб забезпечення позову, за відсутності обґрунтування співмірності такого засобу забезпечення в межах розгляду даної цивільної справи.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що 24 вересня 2018 року ОСОБА_3 , який є працівником ТОВ «Мінеральні води України», керуючи автомобілем Mersedes-Benz 814 д.н.з. НОМЕР_1 , що належить відповідачу, по вул. О.Теліги в м. Києві, став винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої було пошкоджено належний їй транспортний засіб КІА Sorento д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується рахунком-фактурою від 21 листопада 2018 року, складеного ТОВ «Промавтотехсервіс». Вина ОСОБА_3 встановлена постановою Подільського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року. 28 грудня 2018 року позивач отримала страхове відшкодування від ПРАТ СК «Провідна» в розмірі 52518,04 грн.,різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає 82342,82 грн., яка і підлягає стягненню із відповідача.

27 лютого 2019 року відкрито провадження в даній справі.

Отже, із матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір майнового характеру, і у випадку задоволення позову із відповідача на користь позивача може бути стягнуто 82342,82 грн., примусове виконання здійснюватиметься у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що позивачем не надано належних доказів розміру заподіяної шкоди, є неприйнятними, оскільки оцінка доказів судом не здійснюється під час вирішення питання про забезпечення позову і відбувається на стадії розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Зазначеним вимогам заява ОСОБА_1 відповідає.

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ст. ст. 177, 178 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Оскільки грошові кошти, які знаходяться на рахунках господарського товариства, як об`єкти цивільних прав не вилучені та не обмежені в обороті, ризик їх відчуження за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

З огляду на викладене не ґрунтуються на законі та не відповідають матеріалам справи висновки суду першої інстанції про недоведеність обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення позову, оскільки судом не надано оцінки тим обставинам, що грошові кошти як майно відповідача, за рахунок якого виконується рішення суду в разі задоволення позову, може бути відчужене відповідачем у будь-який час.

Отже, обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту на грошові кошти в межах ціни позову, які знаходяться на відкритих банківських рахунках відповідача, є співмірним із предметом позову - стягнення із ТОВ «Мінеральні води України» 82342,82 грн.

Помилковими є висновки суду першої інстанції, підтримані відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що накладення арешту на грошові кошти, які перебувають на всіх рахунках товариства, може призвести до перешкод господарській діяльності юридичної особи, оскільки накладенням арешту обмежується лише право відповідача на розпорядження грошовими коштами в межах ціни позову, і діє до вирішення спору по суті.

Апеляційний суд приймає до уваги, що пунктами 4 - 10 ст. 150 ЦПК України визначено випадки, коли забезпечення позову або його окремі заходи не допускаються, і жоден з цих пунктів не передбачає заборону накладення арешту на банківські рахунки підприємства з підстав використання цих рахунків для здійснення обов`язкових платежів.

Апеляційний суд враховує, що будь-якого іншого майна, на яке може бути накладено арешт в порядку забезпечення позову, або будь-якого іншого засобу забезпечення позову, адекватного заявленим позовним вимогам, відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу не запропоновано.

З урахуванням вищевикладеного, оскаржувана ухвала як така, що не ґрунтується на законі, підлягає скасуванню з прийняттям судом апеляційної інстанції постанови про часткове задоволення заяви про забезпечення позову із накладенням арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову.

Дані обставини не позбавляють відповідача можливості звернутися до суду із заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або про скасування заходів забезпечення позову відповідно до ст. ст. 156, 158 ЦПК України.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила накласти арешт на грошові кошти відповідача в межах суми 8364,45 грн., що є очевидною опискою, оскільки надалі заявник пояснює цю суму як додаток ціни позову 82342,82 грн. та судового збору 1297,63 грн.

Разом із тим, не підлягає накладенню арешт на грошові кошти в розмірі сплаченого позивачем судового збору, оскільки дана сума не є предметом позову.

Не може також бути задоволено заяву в частині накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на конкретному рахунку № НОМЕР_3 в АТ «ОТП Банк», зазначеному в заяві про забезпечення позову, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що зазначений рахунок належить саме ТОВ «Мінеральні води України».

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року скасувати і прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України», третя особа ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Забезпечити позов ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінеральні води України» (м. Київ вул. Ярославів Вал 33 Б, ), які знаходяться на відкритих рахунках у банківських установах, в межах ціни позову 82342,82 грн., до набрання рішенням у даній справі законної сили.

В іншій частині заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.