Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 754/9059/16-ц

провадження № 61-5564св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва,

треті особи: заступник директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва Сіротінкіна Катерина Геннадіївна , директор Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва Лимар Юрій Вікторович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року у складі судді Клочко І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Таргоній Д. О., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний Центр» Деснянського району м. Києва (далі - КНП «Консультативно-діагностичний Центр»), треті особи: заступник директора КНП «Консультативно-діагностичний Центр» Сіротінкіна К. Г., директор КНП «Консультативно-діагностичний Центр» Лимар Ю. В., про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 03 жовтня 2000 року вона працювала лікарем стоматологом-терапевтом у поліклініці Ватутінського (Деснянського) району м. Києва. У зв`язку з реорганізацією медичних закладів 01 листопада 2013 року переведена на посаду лікаря стоматолога-терапевта до стоматологічного відділення філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний Центр». Починаючи із 12 червня 2014 року працювала у вказаній установі відповідно до договору від 12 червня 2014 року № 2 про безоплатне користування індивідуально визначеного майна, а 30 червня 2016 року звільнена наказом № 155-к на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин своїх обов`язків. Вважає, що наказ про її звільнення є незаконним, оскільки нею не здійснювалося вказаних у наказах про накладення дисциплінарних стягнень (догани) порушень трудової дисципліни, а саме звільнення здійснено без погодження із Незалежною профспілковою організацією КНП «Консультативно-діагностичний Центр», членом якої вона є. Крім того звільнення є незаконним в силу вимог частини третьої статті 184 КЗпП України, оскільки вона є одинокою матір`ю і має дитину віком 11 років, при тому що відповідні її звернення до Комісії з трудових спорів у встановленому порядку розглянуті не були.

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених вимог, просила визнати незаконними та скасувати накази директора КНП «Консультативно-діагностичний Центр» Лимаря Ю. В. від 06 червня 2016 року № 126 та від 23 червня 2016 року № 150 про накладення на неї дисциплінарних стягнень у вигляді догани; визнати недостовірним і таким, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію, наказ від 06 червня 2016 року № 126 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов`язків на посаді лікаря стоматолога-терапевта, які вона не мала змоги виконувати при повній відсутності всього необхідного для прийому стоматологічних хворих: медичного одягу, матеріалів, інструментів, медикаментів, обладнання, миючих засобів, засобів індивідуального захисту, кабінету у відділенні терапевтичної стоматології; визнати недостовірним і таким, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію, наказ від 23 червня 2016 року № 150 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов`язків на посаді лікаря стоматолога-терапевта, які вона не мала змоги виконувати при повній відсутності всього необхідного для прийому стоматологічних хворих; визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора КНП «Консультативно-діагностичний Центр» Сіротінкіної К. Г. від 29 червня 2016 року № 155-к про її звільнення з посади стоматолога-терапевта згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України; визнати наклепом наказ від 06 червня 2016 року № 126 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов`язків на посаді лікаря стоматолога-терапевта; визнати наклепом наказ від 23 червня 2016 року № 150 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов`язків на посаді лікаря стоматолога-терапевта; зобов`язати КНП «Консультативно-діагностичний Центр» припинити неправомірні дії: щодо приниження її честі, гідності, репутації, враховуючи накази про догани та звільнення; щодо розповсюдження ганебної брехливої інформації, переданої КНП «Консультативно-діагностичний Центр» іншим особам, у тому числі у вигляді відповідей на запити депутатів, Київської міської державної адміністрації, Департаменту охорони здоров`я КМДА тощо, а направлені відповіді відізвати та надати в них правдиву інформацію щодо незабезпечення її необхідними для роботи медикаментами, інструментами, обладнанням, засобами індивідуального захисту, медичним одягом, миючими засобами тощо та примусом працювати то у кабінеті № 420, то у кладовці кабінету № 417 на УС-30; зобов`язати КНП «Консультативно-діагностичний Центр» ознайомити колектив філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний Центр» під особисті підписи із зазначенням дати та посади підписанта з інформацією про визнання недостовірними наказу від 06 червня 2016 року № 126 та від 23 червня 2016 року № 150; зобов`язати вибачитись у письмовому та усному вигляді у судовому засіданні директора КНП «Консультативно-діагностичний Центр» Лимаря Ю. В. перед нею особисто за протизаконну навмисну діяльність, яка призвела до незаконних доган, незаконного звільнення та примус працювати у кабінеті № 420 та у кладовці кабінету № 417; стягнути з КНП «Консультативно-діагностичний Центр» моральну шкоду в загальному розмірі 10 997 200,00 грн, завдану бездіяльністю начальника відділу кадрів КНП «Консультативно-діагностичний Центр» ОСОБА_8; бездіяльністю голови Комісії по трудових спорах КНП «Консультативно-діагностичний Центр» Палій А.; незаконним утриманням профспілкових внесків із лютого 2016 року; бездіяльністю заступника директора КНП «Консультативно-діагностичний Центр» Сіротінкіної К. Г .; завдану незаконними доганами від 06 червня 2016 року та 23 червня 2016 року; незаконним звільненням; бездіяльністю юриста КНП «Консультативно-діагностичний Центр» ОСОБА_5; моральну шкоду, завдану незабезпеченням необхідними матеріалами, медикаментами, інструментами, засобами індивідуального захисту, обладнанням, кабінетом, медичними одягом, миючими засобами тощо для прийому хворих стоматологічного профілю на посаді стоматолога-терапевта бюджетного прийому відділення терапевтичної стоматології КНП «Консультативно-діагностичний Центр»; шкоду, завдану завідомо наклепницькою апеляційною скаргою; шкоду, завданої примусом працювати у кладовці кабінету № 417 на незаземленому обладнанні УС-30; моральну шкоду, завдану невиплатою матеріальної допомоги, як матері-одиначці двох дітей, ненадання додаткової оплачуваної відпустки на дітей або її грошової компенсації; примусом працювати по суботах, примусом брати щорічні відпустки взимку, ненаданням путівок у санаторії, чи будинки відпочинку, примусом працювати по 11 годин на добу із жовтня 2014 року по серпень 2015 року; моральну шкоду за навмисне спричинення шкоди здоров`ю створюванням стресових ситуацій; шкоду, завдану незаконним направленням на ПАЦ та атестацію у 2014 році; шкоду, завдану ігноруванням численних звернень у КНП «Консультативно-діагностичний Центр» протягом 2014-2016 років про численні порушення чинного законодавства; моральну шкоду, завдану КНП «Консультативно-діагностичний Центр» в особі Лимаря Ю. В. , який вимагав сплачувати у касу кошти за начебто надані платні послуги з жовтня 2014 року по серпень 2015 року; моральну шкоду, завдану КНП «Консультативно-діагностичний Центр» в особі Лимаря Ю. В. , який вимагав сплачувати благодійні внески до каси підприємства; стягнути з КНП «Консультативно-діагностичний Центр» завдану матеріальну шкоду в розмірі 275 625,15 грн; стягнути з КНП «Консультативно-діагностичний Центр» невиплачену за червень 2016 року заробітну плату в розмірі 2 514,81 грн із додаванням профспілкового внеску в розмірі 23,03 грн, які були незаконно утримані; зобов`язати КНП «Консультативно-діагностичний Центр» виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з червня 2016 року до дня фактичного поновлення на роботі з розрахунку середньої заробітної плати стоматолога-терапевта вищої категорії, ставки бюджетного прийому КНП «Консультативно-діагностичний Центр» за цей період із усіма надбавками, заохоченнями, преміями, підвищеннями, тощо з урахуванням того, що з лютого 2016 року вона не є членом профспілкового комітету; зобов`язати КНП «Консультативно-діагностичний Центр» протягом трьох календарних днів із дня набрання рішенням суду законної сили внести відповідний запис до трудової книжки про поновлення на роботі; стягнути з відповідача незаконно утримані з заробітної плати профспілкові внески з лютого 2016 року в розмірі 115,15 грн; стягнути премії, які отримували працівники відділення терапевтичної стоматології філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний Центр» у травні-червні 2016 року, які не були отримані в зв`язку з доганами; стягнути з КНП «Консультативно-діагностичний Центр» 100 000,00 грн, із яких 55 000,00 грн - сума сплачених під тиском щомісячних благодійних внесків та 45 000,00 грн - сума за надані платні послуги; стягнути з КНП «Консультативно-діагностичний Центр» на користь Деснянського районного суду м. Києва 10 % від ціни позову, що становить 1 127 282,51 грн; стягнути грошову компенсацію за усі невикористані додаткові відпустки на дітей у розмірі 28 672,00 грн, невиплачену за усі роки матеріальну допомогу в розмірі 40 236,86 грн; 3 763,28 грн - вартості обстеження у приватній клініці «Борис»; 14 000,00 грн витрат, понесених на відправлення телеграм у правоохоронні органи та інстанції з травня 2016 року в зв`язку з протизаконною діяльністю директора КНП «Консультативно-діагностичний Центр» Лимаря Ю. В. , у тому числі і погроз звільнення; поновити її, матір-одиначку, на посаді стоматолога-терапевта ставки бюджетного прийому відділення терапевтичної стоматології КНП «Консультативно-діагностичний Центр», враховуючи те, що ця філія розташована біля місця її проживання та школи навчання малолітньої дитини, а також із урахуванням безпідставної відмови на її щорічні звернення з цього приводу; стягнути з відповідача усі подарунки до дня медика, до дня стоматолога, Нового року тощо, які КНП «Консультативно-діагностичний Центр» закуповувало та надавало працівникам, їх дітям у зв`язку зі святами, або їх грошову компенсацію, у тому числі за святкування у ресторані, кафе чи банкетах; зобов`язати КНП «Консультативно-діагностичний Центр» протягом трьох днів із дня набрання рішення суду законної сили здійснити перерахунок невірно нарахованої заробітної плати з урахуванням інфляції і повернути незаконно утримані кошти; визнати накази про догани від 06 червня 2016 року та від 23 червня 2016 року, а також наказ про звільнення від 30 червня 2016 року дискримінаційними, а також помстою за її численні звернення до правоохоронних органів та інших інстанцій.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано накази директора КНП «Консультативно-діагностичний Центр» Лимаря Ю. В. від 06 червня 2016 року № 126 та від 23 червня 2016 року № 150 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень у вигляді догани. Визнано незаконним та скасовано наказ в.о. директора КНП «Консультативно-діагностичний Центр» Сіротінкіної К. Г. від 29 червня 2016 року № 155-к про звільнення ОСОБА_1 із посади лікаря стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний Центр» згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря стоматолога-терапевта відділення терапевтичної стоматології філії № 3 КНП «Консультативно-діагностичний Центр». Стягнуто з КНП «Консультативно-діагностичний Центр» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 53 136,60 грн та 10 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 допущено порушення трудової дисципліни, а саме неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов`язків на посаді лікаря терапевта-стоматолога при зверненні пацієнта ОСОБА_6 , за що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани згідно з наказом від 06 червня 2016 року № 126. Проте зазначений наказ підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не доведено додержання правил та порядку накладення дисциплінарних стягнень, зокрема, не спростовано твердження позивача щодо неотримання від неї письмових пояснень по суті проступку. Наказ від 23 червня 2016 року № 150, яким ОСОБА_1 також оголошено догану за неналежне ведення медичної документації є також незаконним, оскільки до ОСОБА_1 вже застосовувалось дисциплінарне стягнення за неналежне ведення медичної документації у вигляді догани згідно з наказом від 06 червня 2016 року № 126. Крім того, відповідачем не доведено, що при накладенні дисциплінарного стягнення дотримано його процедуру, зокрема, витребовувались письмові пояснення позивача. Необґрунтованими є вимоги позивача про визнання недостовірними і такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію, накази від 06 червня 2016 року № 126 та від 23 червня 2016 року № 150 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов`язків на посаді лікаря стоматолога-терапевта, які вона не мала змоги виконувати при повній відсутності всього необхідного для прийому стоматологічних хворих: медичного одягу, матеріалів, інструментів, медикаментів, обладнання, миючих засобів, засобів індивідуального захисту, кабінету у відділенні терапевтичної стоматології, оскільки розгляд таких вимог виходить за межі трудового спору і не передбачений нормами КЗпП України. Вимоги про визнання наклепом вказаних наказів також виходять за межі трудового спору. Вимоги про визнання наказів про догани дискримінаційними, а також помстою за численні звернення до правоохоронних органів та інших інстанцій не ґрунтується на чинному законодавстві. Оскільки встановлено порушення трудових прав позивача, завданих накладенням дисциплінарних стягнень та звільненням, із відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди стягнуто 10 000,00 грн. Вимоги про компенсацію витрат на лікування є безпідставними, оскільки позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між порушенням її трудових прав та виникненням у неї зазначених у медичних документах хвороб. Квитанції ж про придбання позивачем DVD-дисків, принтера, картриджа, ваучерів «Водафон», одягу, а також за харчування у мережі ресторанів «Мафія» не враховуються судом, оскільки відсутні докази того, що ці витрати понесені саме у зв`язку з розглядом справи у суді. Недоведеними є вимоги про стягнення з відповідача 14 000,00 грн витрат, понесених на відправлення телеграм у правоохоронні органи та інстанції з травня 2016 року, оскільки надані позивачем квитанції про направлення телеграм не містять доказів понесення витрат у такому розмірі, а надана копія квитанції про сплату послуг «Укртелеком» містить лише загальний розмір сум про здійснення оплати станом на 01 червня 2016 року в розмірі 10 248,94 грн без детальної розшифровки складу цієї суми, періоду її утворення, а тому неможливо зробити висновок про те, що зазначені витрати понесені ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням її трудових прав. Те ж саме стосується і наданих копій телеграфних повідомлень, оскільки з них убачається лише факт направлення телеграм до різних установ без деталізації причин звернення. Крім того, позивачем не доведено факту здійснення нею виплат у розмірі 100 000,00 грн, а також вчинення щодо неї тиску та примусу з боку керівництва відповідача.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції належним чином дослідив наявні у справі матеріали, правильно встановив характер правовідносин, що виникли між сторонами, та з врахуванням обставин справи дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. При цьому визначений судом розмір такого відшкодування відповідав обставинам справи та принципам розумності та справедливості. Фактично не заперечуючи цього, позивач просить змінити розмір такого відшкодування виходячи з дій, які відповідач вчинив вже після ухвалення рішення у справі та його перегляду в апеляційному порядку. При цьому ні такі дії, ні такі обставини не були предметом розгляду суду першої інстанції, а отже, не можуть бути прийняті апеляційним судом та обґрунтовувати наявність підстав для зміни оскаржуваного рішення. Не може вважатися такою підставою й посилання апелянта на здобутий нею новий доказ неправомірності накладення на неї дисциплінарних стягнень, оскільки такі дії роботодавця належним чином оцінені судом першої інстанції, який саме через невідповідність таких дій вимогам трудового закону й задовольнив частково позовні вимоги.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У березні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року, в якій просить змінити судові рішення в частині стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди та стягнути 10 997 200,00 грн у відшкодування моральної шкоди, скасувати постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року за її фізичну відсутність у Єдиному державному реєстрі судових рішень та задовольнити її апеляційну скаргу за нововиявленими обставинами, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що присуджений судом розмір моральної шкоди є замалим, враховуючи злочинні дії відповідача.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подала додаткові пояснення до касаційної скарги.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Крім того, оскільки судові рішення оскаржуються лише у частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд касаційної інстанції переглядатиме судові рішення лише у цій частині.

Судом встановлено, що наказом КНП «Консультативно-діагностичний Центр» від 06 червня 2016 року № 126 ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов`язків на посаді лікаря терапевта-стоматолога.

Відповідно до наказу КНП «Консультативно-діагностичний Центр» від 23 червня

2016 року № 150 ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме неналежне ведення медичної документації при виконанні своїх функціональних обов`язків на посаді лікаря терапевта-стоматолога.

Наказом КНП «Консультативно-діагностичний Центр» від 29 червня 2016 року № 155-к ОСОБА_1 30 червня 2016 року звільнено із займаної посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Судовими рішеннями у цій справі встановлено, що звільнення позивача є незаконним, таким, що не відповідає вимогам трудового законодавства.

Нормативно-правове обґрунтування

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП Україниє факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП Україниздійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Задовольняючи частково позов у частині вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, суди з дотриманням вимог ЦПК України повно та всебічно з`ясували обставини справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановили, що порушення законних інтересів ОСОБА_1 призвели до моральних страждань та переживань, втрати нормальних життєвих зв`язків, дійшли обґрунтованих висновків про те, що для організації свого життя, вона змушена докладати додаткових зусиль. При визначенні розміру моральної шкоди, суди попередніх інстанцій врахували подані сторонами докази, ступінь моральних страждань та переживань, та встановили розмір відшкодування, виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, що на думку Верховного Суду узгоджується із положенням статті 237-1 КЗпП України.

Тому не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що суди недооцінили моральних страждань заявника.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, цілком обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди, оскільки доводи та надані докази у справі свідчать про те, що порушення законних прав позивача, яке полягало в незаконному звільненні з роботи, призвело до моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв`язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи скарги позивача про те, що стягнута судом сума не є справедливою компенсацією завданої їй моральної шкоди, спростовуються встановленими судом обставинами справи.

Вимоги ОСОБА_1 про задоволення її апеляційної скарги за нововиявленими обставинами є безпідставними, такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки чинним цивільно-процесуальним законодавством не передбачено перегляд рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою за нововиявленими обставинами.

Не підлягають задоволенню вимоги заявника про скасування постанови Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року за її фізичну відсутність у Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки вказане судове рішення оприлюднено 13 березня 2019 року, тобто, станом на день подання касаційної скарги, судове рішення опубліковане у Реєстрі.

З урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик