Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого: судді Гончарука В.П.

за участі секретарів Краснововї І.В., Юдицького К.О., Бодня Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 третя особа Головне управління юстиції у м.Києві про усунення від спадкування, суд,-

учасники справи: представники позивача: ОСОБА_5, ОСОБА_6

відповідач ОСОБА_3

представник відповідачів: ОСОБА_7;

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: усунути ОСОБА_2 від права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8, якав померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року; усунути ОСОБА_3 від права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8, якав померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року; усунути ОСОБА_4 від права на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла її рідна мати ОСОБА_9 До своєї смерті її матір подала до Шостої Київської державної нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини після двоюрідної сестри ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Спільними родичами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - їх дід та баба. ОСОБА_12 мала дітей - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 У свою чергу, родина ОСОБА_9 мала доньку ОСОБА_9, а родина ОСОБА_8 мала доньку ОСОБА_8 Реалізуючи своє право на отримання у власність спадкового майна, вона також подала до Шостої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в порядку ст. 1276 ЦК України. На момент своєї смерті ОСОБА_8 була зареєстрована та постійно проживала у АДРЕСА_6, яка за ордером № 756 від 17.04.1970р. отримувалась ОСОБА_16 (батьком ОСОБА_8.) на сім'ю з чотирьох чоловік - ОСОБА_16, ОСОБА_17 (дружину), ОСОБА_8 (доньку) та ОСОБА_9 (племінницю). Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 є ОСОБА_9, та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які претендують на прийняття спадщини після померлої. Після смерті ОСОБА_8 її мати подала до Шостої Київської державної нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, якою є частина спірної квартири. ОСОБА_8 мала хвороби, яка обмежували її у можливості самостійного забезпечення себе всім необхідним та виконання робіт по господарству. На момент смерті ОСОБА_8. хворіла на захворювання, що обмежували її свободу пересування та робили тяжким пересування по місту. Внаслідок цього ОСОБА_8 у 2014 році переїхала до м. Фастів, де проживала у приватному будинку свого колишнього чоловіка. Перед своєю смертю ОСОБА_8 лікувалась у Фастівській центральній районній лікарні, та у цей час відповідачі її не відвідували, необхідну допомогу не надавали, що є підставою для усунення їх від права на спадкування після померлої в судовому порядку. Таким чином, вказане дає підстави зробити висновок про те, що ОСОБА_8 перед своєю смертю перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги близьких та рідних. Разом з тим, остання такої підтримки від відповідачів не отримала. Той факт, що одним із відповідачів було здійснено заходи щодо поховання покійної, не виключає наявність підстав передбачених ст. 1224 ЦК України, щодо усунення від права на спадкування. На час перебування ОСОБА_8 у лікарні вона та її мати надсилали грошові кошти ОСОБА_18, яка товаришувала з ОСОБА_8. та знала родину ОСОБА_8 близько 50 років, допомагала доглядати ОСОБА_8 за батьками похилого віку. Отримані грошові кошти ОСОБА_18 передавала ОСОБА_8 (що підтверджується фіскальним чеком від 13.05.2015р. про переказ 2533,00 грн. на користь ОСОБА_8.) та частково ОСОБА_19, яка також є її родичкою. Були випадки, коли знайомі передавали ОСОБА_8 грошові кошти з ОСОБА_20, а вже безпосередньо ОСОБА_8 частину цих грошових коштів передавала ОСОБА_19 Додатковим доказом перебування ОСОБА_21 у скрутному матеріальному стані та відсутність допомоги з боку інших родичів є те, що спільна знайома ОСОБА_18 особисто на протязі останніх двох років життя ОСОБА_8 сплачувала витрати на комунальні послуги та всіляко допомагала ОСОБА_8 (підтвердженням цього є копії квитанцій).

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 заявлені позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Пояснили суду, що померла ОСОБА_8 являється двоюрідною тіткою позивача, а померла мати позивача - ОСОБА_9, в свою чергу, являється двоюрідною сестрою ОСОБА_8 Саме позивач приймала активну участь у догляді за померлою ОСОБА_8, зокрема: передавала грошові кошти на її утримання, а відповідачі не допомагали в утриманні та догляді за померлою ОСОБА_8, яка перебувала у безпорадному стані, у зв'язку з чим позивачем і було подано вказаний позов про усунення відповідачів від права на спадкування після смерті ОСОБА_8

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Уповноважений представник третьої особи - Головного управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу за відсутності представника та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства (а.с. 107-109, том 1).

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_19, ОСОБА_18, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_22, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, складеного 24 жовтня 2015 року, ІНФОРМАЦІЯ_9 року народилася ОСОБА_14, батьками якої записані - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 219, том 1).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, складеного 02 листопада 2015 року, ІНФОРМАЦІЯ_10 року народилася ОСОБА_13, батьками якої записані - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 185, том 1).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, ОСОБА_13 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_27, змінивши прізвище на ОСОБА_27 (а.с. 187, том 1).

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_11 року народилася ОСОБА_9, батьками якої були записані - ОСОБА_27 та ОСОБА_28, що підтверджується записом акту про народження № 90 від 25 червня 1960 року (а.с. 233, том 1).

В подальшому, шлюб між ОСОБА_27 та ОСОБА_28 було розірвано, а ОСОБА_28 зареєструвала шлюб із ОСОБА_29, змінивши прізвище на ОСОБА_29.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, 10 травня 1980 року ОСОБА_9 зареєструвала шлюб із ОСОБА_30, змінивши прізвище на - ОСОБА_30 (а.с. 245, том 1).

Від вказаного шлюбу народилася позивач - ОСОБА_31.

При цьому, судом також було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_12 року народився ОСОБА_32, ІНФОРМАЦІЯ_13 року народився ОСОБА_16, ОСОБА_33, ІНФОРМАЦІЯ_2 батьками яких були записані - ОСОБА_34 та ОСОБА_35 (а.с. 159 об., 160, том 1).

10 січня 1950 року ОСОБА_16 зареєстрував шлюб із ОСОБА_14, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_16 (а.с. 161 об.).

ІНФОРМАЦІЯ_14 року помер ОСОБА_27 (а.с. 188, том 1).

В подальшому, ОСОБА_16 та ОСОБА_36 змінили прізвище на «ОСОБА_16»,, про що свідчать відповідні свідоцтва про зміну прізвища № 44/42 та № 45/43 від 06 липня 1964 року (а.с. 161 об., 162, том 1).

Від шлюбу між ОСОБА_17 та ОСОБА_16 народилася ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 196 об., том 1).

Відповідно до свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_15 року померла ОСОБА_11 (а.с. 173, том 1).

11 квітня 1986 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_37 було зареєстровано шлюбу, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_37 (а.с. 197, том 1).

При цьому, як встановлено судом ОСОБА_32, який являвся рідним братом ОСОБА_16, мав трьох дітей: ОСОБА_38, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_39, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_40 (а.с. 162 об., 163, 178, том 1).

16 лютого 1973 року ОСОБА_38 зареєструвала шлюб із ОСОБА_41, змінивши прізвище на ОСОБА_41 (а.с. 163 об., том 1).

ОСОБА_33 також перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_42, від шлюбу з якою ІНФОРМАЦІЯ_18 року народився ОСОБА_2 (а.с. 90, том 2).

ІНФОРМАЦІЯ_16 року помер ОСОБА_32 (а.с. 164 об.).

Згідно свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_17 року померла ОСОБА_20 (а.с. 189, том 1).

Відповідно до свідоцтв про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_19 року померла ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_20 року ОСОБА_16 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 157 об., том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла ОСОБА_43

ІНФОРМАЦІЯ_21 року ОСОБА_33 помер.

Таким чином, померла ОСОБА_8 приходилася двоюрідною сестрою ОСОБА_9, матері позивача, в свою чергу позивач являється двоюрідною племінницею померлої ОСОБА_8 Відповідач ОСОБА_3, ОСОБА_33 являються двоюрідними братом та сестрою ОСОБА_8, а відповідач ОСОБА_2 являється двоюрідним племінником спадкодавиці ОСОБА_8

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 Цивільного кодексу України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1266 Цивільного кодексу України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

17 серпня 2015 року до Шостої київської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_43 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_8 (а.с. 146, том 1).

04 вересня 2015 року до вказаної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_8

14 вересня 2015 року до Шостої київської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_4 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги в частині усунення від права на спадкування відповідачів після смерті ОСОБА_8, сторона позивача посилається, зокрема, на той факт, що відповідачі не надавали спадкодавиці будь-якої допомоги в утриманні та догляді, враховуючи те, що остання перебувала у безпорадному стані. При цьому, вона, проживаючи за межами території України, фінансово допомагала в утриманні та догляді за спадкодавицею, що свідчило про її участь у догляді за безпорадною ОСОБА_8

В ході судового засідання не було встановлено, що спадкодавиця ОСОБА_8 за життя потребувала сторонньої допомоги та у догляді, так як за життя вела активний спосіб життя, працювала та самостійно доглядала за собою, що було підтверджено в судовому засідання допитом свідків.

Як роз'яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 N 7, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тобто, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Виходячи зі змісту указаної норми закону та відповідно до роз'яснень викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Вказана правова позиція взаємоузгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в ухвалі суду від 15 травня 2017 року у справі № 440/48/16-ц.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, предмет доказування - це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Таким чином законодавець встановлює межі доказування. Необхідно врахувати, що обставини, які мають значення для справи, але щодо яких спору немає, не підлягають доведенню, оскільки визнані сторонами.

Суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В той же час, в розрізі даного спору стороною позивача не було надано належних та достовірних доказів ухилення відповідачів від надання допомоги та догляду померлій ОСОБА_8, неможливості останньої самостійно забезпечити умови свого життя, потребування стороннього догляду, допомоги та піклування, щоб в своїй сукупності свідчило про неналежність дій спадкодавців в частині утримання та допомоги спадкодавиці та необхідності отримання такої допомоги з боку спадкодавиці. Натомість, стороною позивача також і не було надано достовірних та підтверджуючих доказів того, що сама позивач приймала активну участь у наданні сторонньої допомоги спадкодавиці, фінансовому утриманні останньої. При цьому, судом було встановлено та підтверджено стороною позивача, що позивач проживає за межами території України, в м. Буенос-Айрес в Аргентинській Республіці, що може свідчити про недостатність обізнаності позивача у безпорадності стану спадкодавиці. Крім того, надані суду докази в якості квитанцій про оплату послуг житлово-комунальних послуг за адресою проживання спадкодавиці, а також квитанція про здійснення грошового переказу на користь ОСОБА_8 не можуть свідчити про здійснення оплати послуг та здійснення такого грошового переказу з боку саме позивача, оскільки не містять таких відомостей, при цьому наявність одноразового грошового переказу також не слугує підставою вважати, що позивач здійснювала фінансове забезпечення спадкодавиці.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 третя особа Головне управління юстиції у м.Києві про усунення від спадкування.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, відшкодування судових витрат в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1224, 1265, 1266 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 N 7, ст.ст. 2, 10, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 209, 210, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 третя особа Головне управління юстиції у м.Києві про усунення від спадкування - відмовити

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25 січня 2019 р.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач : ОСОБА_1 адреса проживання: АДРЕСА_1; адреса для листування: АДРЕСА_4.

Відповідачі: ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1, місце проживання : АДРЕСА_5

ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_2, місце проживання АДРЕСА_2,

ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_3, місце проживання: АДРЕСА_3

Третя особа : Головне управління юстиції у м.Києві : місце знаходження: м. Київ, пров. Музейний, 2- д.

Суддя: