Справа № 362/4521/19
Провадження № 2/362/2332/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2019 року Васильківський Міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого судді Ковбеля М.М.

при секретарі судових засідань Чорної М.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену 17.07.2019 р. ОСОБА_2 на власній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» наступного змісту: « ОСОБА_3 , колишня начальниця Донецької митниці, по сумісництву касирка ОСОБА_4 . По Закону України повинна була бути люстрованою в 2014 році, але чомусь людину, яка в 2014 році роздала всю зброю із збройових кімнат Донецької митниці терористам ДНР - не притягнули до відповідальності» та зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену нею 17.07.2019 р. на власній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» інформацію про ОСОБА_1 наступного змісту: « ОСОБА_3 , колишня начальниця Донецької митниці, по сумісництву касирка ОСОБА_4 . По Закону України повинна була бути люстрованою в 2014 році, але чомусь людину, яка в 2014 році роздала всю зброю із збройових кімнат Донецької митниці терористам ДНР - не притягнули до відповідальності» у межах місячного строку після набрання рішенням суду по цій справі законної сили шляхом розміщення на власній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» тексту резолютивної частини рішення суду по цій справі під заголовком «Спростування».

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 17.07.2019 р. відповідач ОСОБА_2 на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» розмістила публікацію наступного змісту: «Як тільки я виставляю інформацію про конкретну ВАТУ, мене знову блокують. Але я не здаюся... Ось іще одна влаштувалася на жирненьке місце заступника начальника Київської обласної митниці - ЄВГЕНІЯ ОСОБА_5 , колишня начальниця Донецької митниці, по сумісництву касирка ОСОБА_4 . По Закону України повинна була бути люстрованою в 2014 році, але чомусь людину, яка в 2014 році роздала всю зброю із збройових кімнат Донецької митниці терористам ДНР - не притягнули до відповідальності. ПИТАННЯ - КОЛИ?».

Позивач вважає дану інформацію недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, вказуючи, що заходи з очищення влади (люстрації), передбачені Законом України «Про очищення влади» стосуються посад керівника, заступника керівника територіального (регіонального) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, натомість позивач ніколи не обіймала посади керівника/заступника керівника територіального органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує митну політику в областях, а тому до неї не підлягав застосуванню Закон України «Про очищення влади».

Позивач зазначає, що інформація, поширена у соціальній мережі «Фейсбук», що по Закону України позивач повинна була бути люстрованою в 2014 році є недостовірною. Також, позивач вважає недостовірною і інформацію про роздачу зброї, оскільки відсутні жодні докази на підтвердження даних обставин.

Позивач стверджує, що поширена відповідачем інформація порушує її особисті немайнові права, з огляду на те, що позивач є відомою особою серед митників, їй неприємно, що про неї поширюють негативну інформацію, яка є недостовірною, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява, в якій представник позивача просить розгляд справи проводити без її участі та без участі позивача, позов підтримує повністю та просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає повністю та просить розгляд справи проводити без її участі.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, 17.07.2019 р. ОСОБА_2 на своїй сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» розмістила публікацію наступного змісту: «Як тільки я виставляю інформацію про конкретну ВАТУ, мене знову блокують. Але я не здаюся... Ось іще одна влаштувалася на жирненьке місце заступника начальника Київської обласної митниці - ЄВГЕНІЯ ОСОБА_5 , колишня начальниця Донецької митниці, по сумісництву касирка ОСОБА_4 . По Закону України повинна була бути люстрованою в 2014 році, але чомусь людину, яка в 2014 році роздала всю зброю із збройових кімнат Донецької митниці терористам ДНР - не притягнули до відповідальності. ПИТАННЯ - КОЛИ?».

З трудової книжки позивача вбачається, що в певні періоди 2010-2014 років ОСОБА_1 займала посаду начальника Східної митниці та Східної митниці Міндоходів.

Відповідно до п. З Положення про Східну митницю Міндоходів, яке затверджене наказом Міністерства доходів і зборів України від 17 квітня 2013 року № 47, основним завданням Митниці є забезпечення реалізації державної митної політики, а також боротьба з правопорушеннями під час застосування митного законодавства здійснення в межах своїх повноважень контролю за надходженнями до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів та інших платежів.

Згідно з п. 2 Указу Президента України від 18.03.2013 № 141/2013 "Про Міністерство доходів і зборів України" Міністерство доходів і зборів України є правонаступником Державної податкової служби України та Державної митної служби України, що реорганізуються.

Відповідно до п.п. 1, 3 Положення про Міністерство доходів і зборів України, затвердженого вказаним Указом Президента України, Міністерство доходів і зборів України (Міндоходів України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міндоходів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань, зокрема: забезпечення формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізації єдиної державної податкової, державної митної політики, Основними завданнями Міндоходів України є, зокрема: забезпечення формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізація єдиної державної податкової, державної митної політики, а також боротьба з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, здійснення в межах своїх повноважень контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів та інших платежів.

Таким чином, Східна митниця Міндоходів не наділена повноваженнями на формування державної митної політики, такі повноваження мало Міністерство доходів і зборів України

Згідно п 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про очищення влади", заходи з очищення влади ілюстрації) здійснюються, в тому числі щодо начальницького складу органів внутрішніх справ, центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту

Тобто, заходи з очищення влади ілюстрації стосуються посад керівника, заступника керівника територіального (регіонального) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику.

Таким чином, обов`язковою умовою застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очишення влади», є зайняття особою посади керівника, заступника керівника територіального (регіонального) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику

У трудовій книжці ОСОБА_1 відсутні записи про роботу на посаді керівника, заступника керівника Міністерства доходів і зборів України.

Судом встановлено, шо ОСОБА_1 займала посаду начальника Східної митниці та Східної митниці Міндоходів, тобто органу до завдань якого не входить формування державної податкової та/або митної політики.

Також, суд зазначає, що за змістом частини 2 статті 1 Закону «Про очищення влади», очищення влади (люстрапія) ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Тобто, при проведенні люстраиійних заходів необхідно дотримуватися принципу індивідуальної вини.

У висновку Європейської комісії за демократію через право (Венеційська комісія) Щодо Закону про люстрацію колишньої югославської республіки Македонія № CDL- AD(2012)028 від 14-15 грудня 2012 року, наголошено необхідність доведеності вини кожної особи, яка піддається люстраційним процедурам, європейськими стандартами визначено як один із ключових критеріїв, що стосуються процедури люстрації.

Крім того, у висновку Європейської комісії за демократію через право (Венеційська комісія) щодо Закону України "Про очищення влади" (Закону "ПРО ЛЮСТРАЦІЮ") № CDL-AD(2015)012 від 19 червня 2015 року висновок № 788/2014, зазначено, що питання люстрації безпосередньо порушується в Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи 1096 (1996) про заходи з ліквідації спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем. Резолюція наголошує, що люстраційні заходи "можуть бути сумісними з демократичною державою, заснованою на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв" (п. 12). Цими критеріями є: провина, саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості та право на судовий перегляд ухваленого рішення; різні функції та цілі люстрації, а саме захист новоствореної демократії, і кримінальне право, тобто покарання осіб, які вважаються винними, повинні дотримуватися; також люстрація повинна мати жорсткі обмеження у часі, як у період її застосування, так і в період, впродовж якого здійснюється перевірка. Більш детально критерії роз`яснені у доповіді, що додається до резолюції 1096 (1996), яка містить Керівні принципи щодо відповідності люстраційних законів та подібних адміністративних заходів вимогам держави, що базується на принципі верховенстві права (далі - Керівні принципи 1996 року). Ці Керівні принципи були прийняті для формування політики, спрямованої на ліквідацію спадщини комуністичного періоду, який закінчився в 1991 році. Ці основоположні принципи можна застосовувати mutatis mutandis до спадщини режиму Януковича (п.18).

Також, у висновку щодо критеріїв здійснення очищення влади зазначено, що у Керівних принципах 1996 року чітко зазначено, що: люстрація має бути спрямована лише проти осіб, які відігравали важливу роль у скоєнні серйозних порушень прав людини або які обіймали високі посади в установі, що відповідала за організацію серйозних порушень прав людини; нікого не може бути піддано люстрації виключно за особисті думки чи переконання; та люстрація повинна ґрунтуватися на принципі індивідуальної (не колективної) відповідальності (п.48).

Зазначене відображено також у Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи "Про заходи щодо позбавлення від спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем" № 1096 від 27 червня 1996 року та у практиці Європейського суду з прав людини.

Питання люстрації розглядалося Європейським судом з прав людини у декількох справах, пов`язаних з відповідними законами, прийнятими у Словаччині ("Турек проти Словаччини"), Польщі ("Матиєк проти Польщі" , "Любох проти Польщі" , "Бобек проти Польщі" , "Шульц проти Польщі"), Литві ("Сідабрас і Дзяутас проти Литви" , "Райніс і Гаспаравічюс проти Литви" , "Жічкус проти Литви"), Латвії ("Жданока проти Латвії" , "Адамсонс проти Латвії") та Румунії ("Найдин проти Румунії").

У даній категорії справ найчастіше люстраційні закони розповсюджувались на осіб, які тим чи іншим чином співпрацювали з секретними службами.

Досліджуючи мету обмежень ЄСПЛ визнав право держави вводити обмеження щодо реалізації пасивного виборчого права, а також на можливість обіймати посади як в державному, так і в приватному секторі з метою створення «демократії, яка здатна себе захистити» від тоталітарного минулого, перевірку лояльності особи державі.

За фактором часу суд визначив, що чим далі минуле, від якого держава має намір захиститися, тим менше підстав для введення обмежень, тому люстраційний закон - тимчасовий захід. При цьому люстраційний закон має відповідати критерію «якісний закон». Обмеження мають застосовуватися з достатнім ступенем індивідуалізації (чим ширше сформульована приналежність до групи, що підпадає під люстрацію, тим важливішою є індивідуалізація). Особі мають бути надані засоби захисту, що відповідають вимогам ст. 6 ЄКПЛ.

В зазначених справах Європейський Суд прийшов до висновку, щоб відповідати Конвенції люстраційна процедура повинна відповідати наступним умовам: законності, тобто повинна бути передбачена відповідним законом; необхідності в демократичному суспільстві, тобто переслідувати суспільну мету для захисту незалежності держави, громадського порядку, національній безпеці; пропорційності, тобто додержанню справедливого балансу між національними інтересами держави та певними інтересами, правами та свободами конкретної особи.

Положенням статті 43 Конституції України, закріплено право кожного громадянина на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає. При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Окрім того, положення ст. 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часу, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом, як правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України Віктором Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Застосовуючи норми Конституції України як норми прямої дії, суд прийшов до висновку, що вчинення особою заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України Віктором Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини має бути доведено індивідуально у кожному конкретному висновку з наданням особі, яка піддається процедурі люстрації, гарантованого права на захист та право на оскарження відповідного рішення до суду.

Суду не надано доказів вчинення позивачем дій та заходів (та / або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України Віктором Януковичем, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Згідно із статтею 201 Цивільного кодексу України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що поширена відповідачем інформація про що, що позивач по Закону України повинна була бути люстрованою в 2014 році не відповідає дійсності.

Таким чином до ОСОБА_1 не можуть бути застосовані забори передбачені частиною третьою та четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Відповідно до ч. 1 ст. 297 Цивільного Кодексу України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Згідно ч. 1 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.

У абз. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи, а з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських та інших обов`язків.

Статтею 277 ЦК України гарантовано, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь- який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Суд вважає, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недостовірною, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену 17.07.2019 р. ОСОБА_2 на власній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» наступного змісту: « ОСОБА_3 , колишня начальниця Донецької митниці, по сумісництву касирка ОСОБА_4 . По Закону України повинна була бути люстрованою в 2014 році, але чомусь людину, яка в 2014 році роздала всю зброю із збройових кімнат Донецької митниці терористам ДНР - не притягнули до відповідальності».

Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену нею 17.07.2019 р. на власній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» інформацію про ОСОБА_1 наступного змісту: « ОСОБА_3 , колишня начальниця Донецької митниці, по сумісництву касирка ОСОБА_4 . По Закону України повинна була бути люстрованою в 2014 році, але чомусь людину, яка в 2014 році роздала всю зброю із збройових кімнат Донецької митниці терористам ДНР - не притягнули до відповідальності» у межах місячного строку після набрання рішенням суду по цій справі законної сили шляхом розміщення на власній сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» тексту резолютивної частини рішення суду по цій справі під заголовком «Спростування».

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Ковбель