Справа № 128/3202/16-ц
УХВАЛА

30 серпня 2019 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участю секретаря Жигарової Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду скаргу АТ «ОТП Банк» на дії та бездіяльність державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області Персюка Б.В., заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_1 , -

УСТАНОВИВ:

АТ «ОТП Банк» звернувся до суду з вищевказаною скаргою, мотивуючи її тим, що 22 листопада 2016 року Вінницьким районним судом Вінницької області, у складі головуючого судді Ганкіної І.А. ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 128/3202/16-ц, за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В період з 13.06.2017 року по 18.10.2017 року на виконанні у Вінницькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебувало виконавче провадження № 54041479 по примусовому виконанню виконавчого листа № 128/3202/16-ц виданого Вінницьким районним судом Вінницької області 02.02.2017 року про солідарне стягнення заборгованості на користь АТ «ОТП Банк» з ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.05.2019 року скасовано судове рішення від 22.11.2016 року по цивільній справі № 128/3202/16-ц за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на підставі якого був виданий виконавчий лист № 128/3202/16-ц виданий Вінницьким районним судом Вінницької області 02.02.2017 року, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 54041479.

24.05.2019 року АТ «ОТП Банк» звернувся з заявою до Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області звернувся АТ «ОТП Банк» в якій просив «Здійснити всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, які є наслідком постановленої 06.05.2019 року ухвали Вінницького районного суду Вінницької області по цивільній справі № 128/3202/16-ц за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

01.07.2019 року АТ «ОТП Банк» отримав відповідь (відмову), щодо неможливості скасування заходів забезпечення виконання судового рішення (зняття арешту, виключення з реєстру боржників).

Також було зазначено, що дії державного виконавця в межах ВП № 54041479 не оскаржувались, а тому підстав для скасування процесуальних дій відсутні.

03.07.2019 року АТ «ОТП Банк» звернувся з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 54041479 та надання можливості отримати копії документів

08.08.2019 року АТ «ОТП Банк» отримав можливість ознайомитись з вищезазначеним виконавчим провадженням, та отримав інформацію з якої вбачається ряд порушень, які були вчинені державним виконавцем, а саме: У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний

виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 1 Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Передбачено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 54041479, державний виконавець попри вимоги Закону «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчих дій не повність здійснив пошук активів боржника, а саме не було здійснено запит щодо рухомого майна боржника ОСОБА_1 , згідно даних отриманих від третіх осіб, у власності Боржника перебуває три одиниці техніки (автомобілі, причіп); У відповідності до «Інструкції з організації примусового виконання рішень» у разі

ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

У разі невиконання особою рішення про накладення штрафів за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України, державний виконавець звертається до органу охорони державного кордону з поданням про заборону в`їзду в Україну осіб відповідно до Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Подання готується на бланку відповідного органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. З матеріалів виконавчого провадження № № 54041479 вбачається що, державним виконавцем не в повному обсязі отримано інформацію від УДМС України у Вінницькій області, щодо отримання Боржником документів, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, оскільки Стягувачем отримана інформація про те, що 15 грудня 2015 року Боржник отримав «закордонний паспорт» та безперешкодно здійснював виїзд і заїзд на територію України. Вищезазначеними діями, а конкретніше «бездіяльністю» державний виконавець позбавив Стягувана можливості примусового стягнення заборгованості в межах ВП№ 54041479; Згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження закінчується у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. На сьогоднішній день інформація про те, що ОСОБА_1 є боржником по ВП №54041479 міститься в «Єдиному державному реєстрі боржників».

Отримавши відповідь (відмову) начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, щодо вчинення всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій, які є наслідком постановленої 06.05.2019 року ухвали Вінницького районного суду Вінницької 1області по цивільній справі № 128/3202/16-ц за позовом АТ «ОТІЇ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором АТ «ОТП Банк» вважає її незаконною.

До судового засідання представник заявника АТ «ОТП Банк» Марейчик Н.О. надала суду заяву, за якою вимоги скарги підтримує, та просить задоволити. Судове засідання провести у її відсутність.

Заінтересована особа ОСОБА_1 до судового засідання надав заяву, згідно якої не заперечує проти задоволення вимог скарги, скаргу просить розглянути за його відсутності.

Представник ДВС Персюк Б.В. до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Вивчивши матеріали скарги, оглянувши матеріали цивільної справи № 128/3202/16-ц, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Так, судовий контроль за виконанням судових рішень регулюється розділом VII ЦПК України 2017 року.

22 листопада 2016 року Вінницьким районним судом Вінницької області, у складі головуючого судді Ганкіної І.А. ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 128/3202/16-ц, за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В період з 13.06.2017 року по 18.10.2017 року на виконанні у Вінницькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебувало виконавче провадження № 54041479 по примусовому виконанню виконавчого листа № 128/3202/16-ц виданого Вінницьким районним судом Вінницької області 02.02.2017 року про солідарне стягнення заборгованості на користь АТ «ОТП Банк» з ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06.05.2019 року скасовано судове рішення від 22.11.2016 року по цивільній справі № 128/3202/16-ц за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на підставі якого був виданий виконавчий лист № 128/3202/16-ц виданий Вінницьким районним судом Вінницької області 02.02.2017 року, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 54041479.

24.05.2019 року АТ «ОТП Банк» звернувся з заявою до Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області звернувся АТ «ОТП Банк» в якій просив «Здійснити всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії, які є наслідком постановленої 06.05.2019 року ухвали Вінницького районного суду Вінницької області по цивільній справі № 128/3202/16-ц за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

01.07.2019 року АТ «ОТП Банк» отримав відповідь (відмову), щодо неможливості скасування заходів забезпечення виконання судового рішення (зняття арешту, виключення з реєстру боржників).

Також було зазначено, що дії державного виконавця в межах ВП № 54041479 не оскаржувались, а тому підстав для скасування процесуальних дій відсутні.

03.07.2019 року АТ «ОТП Банк» звернувся з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 54041479 та надання можливості отримати копії документів

08.08.2019 року АТ «ОТП Банк» отримав можливість ознайомитись з вищезазначеним виконавчим провадженням, та отримав інформацію з якої вбачається ряд порушень, які були вчинені державним виконавцем, а саме: У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Передбачено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 54041479, державний виконавець попри вимоги Закону «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчих дій не повність здійснив пошук активів боржника, а саме не було здійснено запит щодо рухомого майна боржника ОСОБА_1 , згідно даних отриманих від третіх осіб, у власності Боржника перебуває три одиниці техніки (автомобілі, причіп); У відповідності до «Інструкції з організації примусового виконання рішень» (в редакції від

01.08.2017 року, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій) у разі

ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

У разі невиконання особою рішення про накладення штрафів за правопорушення, розгляд справ за якими належить до компетенції Державної прикордонної служби України, державний виконавець звертається до органу охорони державного кордону з поданням про заборону в`їзду в Україну осіб відповідно до Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Подання готується на бланку відповідного органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. З матеріалів виконавчого провадження № № 54041479 вбачається що, державним виконавцем не в повному обсязі отримано інформацію від УДМС України у Вінницькій області, щодо отримання Боржником документів, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, оскільки Стягувачем отримана інформація про те, що 15 грудня 2015 року Боржник отримав «закордонний паспорт» та безперешкодно здійснював виїзд і заїзд на територію України.

Вищезазначеними діями, а конкретніше «бездіяльністю» державний виконавець позбавив Стягувана можливості примусового стягнення заборгованості в межах ВП№ 54041479; Згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження закінчується у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання (ч. 2 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

На сьогоднішній день інформація про те, що ОСОБА_1 є боржником по ВП №54041479 міститься в «Єдиному державному реєстрі боржників».

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Згідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

З метою захисту прав сторін виконавчого провадження в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ. Зазначена скарга може бути подана до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до суду.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Отримавши можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження № 54041479 лише 08.08.2019 року Стягувач (АТ «ОТП Банк») з незалежних від нього обставин звертається в суд в зазначені строки та з поважних причин.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Окрім цього, вирішуючи питання щодо можливості визнання поважними причин пропуску заявником строку звернення до суду зі скаргою, суд виходить з того, що сам по собі інститут строку на звернення до суду має на меті полегшення надання учасниками цивільного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема з п. 30 рішення від 25 жовтня 2007 року у справі Балацький проти України, неможливо припустити, щоб п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного буде остаточно вирішено.

Відповідно пунктів 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі Мельник проти України право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги; однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність; ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

У рішеннях по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тому з урахуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права суд вважає, що навіть якби позивач пропустив строк звернення встановлений ст. 127 ЦПК України, це не може бути перешкодою для надання судового захисту порушеним правам особи, у даних спірних вимогах. На переконання суду, наслідки пропуску строку позовної давності в адміністративному процесі, підлягають застосуванню виключно у разі наявності сумніву можливості встановлення об`єктивної істини в розглядуваній справі внаслідок значного спливу часу.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне поновити строк на звернення до суду зі скаргою.

З огляду на вищевикладене, вимоги ст.39,40,41 ЗУ «Про виконавче провадження», суд вважає, що підстави скарги є доведеними, в зв`язку з чим скаргу слід задовільнити.

Керуючись ст. ст. 18,39,40,41,74 ЗУ «Про виконавче провадження», «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», ст.ст. 127, 268, ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Визнати бездіяльність Головного державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Персюка Богдана Васильовича - незаконною.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.10.2017 року ВП № 54041479 щодо примусового виконання виконавчого листа № 128/3202/16-ц виданого Вінницьким районним судом Вінницької області 02.02.2017 року про солідарне стягнення заборгованості на користь АТ «ОТП Банк» з ОСОБА_1 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду на протязі 15 днів з моменту її винесення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п.п. 15.5, п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя І.А.Ганкіна