Справа № 489/4816/18
Номер провадження 2/489/142/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання Мазницька Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2018 року позивач звернувся із позовом до відповідача, яким просив суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 74 в будинку № 49 по вул. Південній в м. Миколаєві та усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом виселення із вказаної квартири.

Свої вимоги мотивував тим, що:

-він є власником квартири АДРЕСА_1;

-вказана квартира була придбана ним на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_3;

-в зазначеній квартирі без належних правових підстав зареєстрований та продовжує проживати колишній чоловік попереднього власника - відповідач по справі ОСОБА_2;

-він не є членом сімї (колишнім членом сімї) ОСОБА_1, договору найму житла з власником квартири не укладав;

-на прохання позивача звільнити безпідставно зайняте житлове приміщення та знятись з реєстраційного обліку відповідач не реагує;

- у звязку з викладеними обставинами позивач не має можливості вселитись до належної йому на праві власності квартири.

12.09.2018 року Ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до заяви, представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не зявився повідомлений судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

ОСОБА_4 ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 18.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5, придбав у ОСОБА_3 АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.07.2018 р., право власності ОСОБА_1 на вищезазначену квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку.

ОСОБА_4 з Даними відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області за адресою: АДРЕСА_3 з 13.09.2005 року зареєстрований ОСОБА_2

За відомостями Департаменту надання адміністративних послуг від 06.09.2018 року відсутні відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2

З позову вбачається, що в спірній квартирі проживає та зареєстрований колишній чоловік попереднього власника - відповідач ОСОБА_2.

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 набув право власності на АДРЕСА_2 18.07.2018 р.

Однак фактично користуватися та розпоряджатися належною йому на праві власності квартирою в повній мірі позивач не має можливості, оскільки в квартирі зареєстрований відповідач. Відповідач не є членом сімї або колишнім членом сімї позивача, договору найму житла з власником квартири він не укладав.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 11), позивачем письмово було попереджено відповідача ОСОБА_2 про необхідність звільнити житлове приміщення АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 15 Конституції України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

ОСОБА_4 ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло.

ОСОБА_4 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

ОСОБА_4 положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-158цс14.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в спірній квартирі, чим перешкоджає позивачу, який є власником даної квартири, в повній мірі реалізувати своє право власності.

За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для усунення перешкод в користуванні позивача ОСОБА_1 квартирою № 74 в будинку № 49 по вул. Південній в м. Миколаєві шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Також, позивачем заявлена вимога про виселення ОСОБА_2 з АДРЕСА_2і та зняття останнього з реєстраційного обліку.

Проте суд вважає, що такі вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідача по справі є зайвими, оскільки рішення суду щодо визнання його таким, що втратив право на користування квартирою, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації у спірній квартирі.

В той же час позивачем не надано суду жодних доказів стосовно дійсного постійного проживання у квартирі відповідача та, відповідно, наявності необхідності його виселення, отже ці вимоги не доведені.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 89, 141-142,200,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою № 74 в будинку № 49 по вул. Південній в м. Миколаєві.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення та зняття з реєстраційного обліку - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер та серія паспорта ВН 020440, місце реєстрації АДРЕСА_4;

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер та серія паспорта ЕР 204556, місце реєстрації: АДРЕСА_3.

Повний текст рішення складено 30.01.2019 р.

Суддя Н.С. Тихонова