ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 641/4441/18

Провадження № 22-ц/818/694/19

31 січня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 жовтня 2018 року (суддя Чайка І.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про повернення в натурі безпідставно набутого майна,-

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до КП «Харківські теплові мережі» про повернення в натурі безпідставно набутого майна, а саме грошових коштів в розмірі 25 000 гривень.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 26.03.2018 року вона помилково сплатила грошові кошти в розмірі 25 000 гривень на користь відповідача. Помилка сталася через те, що вона є літньою жінкою, має поганий зір та здійснюючи платіж за спожиті комунальні послуги за адресою свого проживання - АДРЕСА_1, заплуталася у системі Приват24 та сплатила кошти не за своїм особовим рахунком. При цьому старенький комп'ютер, через який здійснювався платіж, під час формування платежу завис та її охопила паніка, у зв'язку з чим позивач по кілька разів почала натаскати різні кнопки, що призвело до збільшення суми платежу на кілька нулів та здійснення оплати двома платежами. Позивач вказує, що вона не мала такої заборгованості перед відповідачем, розмір якої вона помилково сплатила. Згодом, з'ясувавши нестачу заощаджень на її картковому рахунку, позивач звернулась до відповідача з листом про повернення помилково сплачених коштів, однак відповідач надав відповідь, що повернення грошей є можливим виключно на підставі рішення суду.

Позивач в судове засідання не з'явилась.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.10.2018 року позовні вимоги задоволені частково. Зобов'язано КП «Харківські теплові мережі» повернути ОСОБА_1 помилково сплачені грошові кошти в розмірі 25 000 гривень шляхом перерахування їх на картковий рахунок ОСОБА_1 Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції КП «ХТМ» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати за постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що випадково сплатити кошти не за своїм особовим рахунком не можливо, оскільки процедура безготівкової оплати передбачає певну процедуру, яку позивачка повністю виконала.

Правом на надання відзиву позивач не скористалася.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що доказів які б підтверджували причинний зв'язок здійснення позивачем платежу на особовий рахунок за адресою, де остання не мешкає та не зареєстрована суду не надано, а тому помилково сплачені КП «ХТМ» кошти підлягають поверненню позивачу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 ( а.с.5).

Згідно квитанцій КП « Харківські теплові мережі» адресованих ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_1 мається заборгованість за послуги теплопостачання та гарячої води яка станом на 01.03.2018 року становить 1029,69 гривень та станом на 01.04.2018 року в сумі 779 гривень (а.с.9,10).

26.03.2018 року ОСОБА_1 було здійснено платежі на рахунок КП « Харківські теплові мережі» в розмірі 15 000 гривень та 10 000 гривень, де у графі призначення платежу вказано « Теплопостачання від ОСОБА_1, о/р НОМЕР_1 АДРЕСА_2, що підтверджується дублікатами квитанцій ПриватБанк №0.0.9980068.1 та №0.0.998006892.1 від 26.03.2018 року ( а.с.7-8).

Листом КП «Харківські теплові мережі» від 23.04.2018 року № 36ІТ-/1-45, ОСОБА_1 повідомлено, що повернення грошових коштів можливо виключно на підставі рішення суду ( а.с.11).

Згідно розрахунку заборгованості КП « Харківські теплові мережі» за адресою : АДРЕСА_1 за особовим рахунок № НОМЕР_1 відкритого на ОСОБА_3, станом на березень 2018 року існувала заборгованість в сумі 25243,56 грн. та в березні 2018 року заборгованість в розмірі 25000,00 грн. була сплачена шляхом перерахування коштів через банк ( а.с.41).

ОСОБА_3, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 30.03.3028 року звернулась до начальника Комінтернівського філіалу КП « ХТМ» із заявою про надання довідки про відсутності заборгованості станом на 01.04.2018 року у зв'язку із зняттям з реєстраційного облік. ( а.с.35).

Довідка про відсутність заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 видана ОСОБА_3 30.03.2018 року, що підтверджується журналом КП Харківські теплові мережі» Слобідського відділу щодо реєстрації надання довідок про відсутність заборгованості за послуги теплопостачання.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначала, що нею на рахунок відповідача були помилково перераховані кошти в розмірі 25 000 гривень, останній зберігає грошові кошти без достатніх правових підстав, отже, відповідно до положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України повинен повернути помилково перераховані на його рахунок кошти в розмірі 25 000 гривень.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті

правовiдношення i його юридичному змісту.

Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок

потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами

чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати

форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма,

вважаєтся вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач набув майно без достатніх правових підстав, оскільки , 27.03.2018 року ОСОБА_1 проводячи платіж за спожиті комунальні послуги, здійснила грошовий переказ на чужий особовий рахунок квартири за адресою: АДРЕСА_1 сплативши існуючу у іншої особи заборгованість у розмірі 25 000 гривень.

Зазначене свідчить про відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо надання послуг до квартири за адресою: АДРЕСА_1, а тому можна вважати, що відповідач зберігає кошти у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1. ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко