Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 2-175/4328/15-ц

провадження № 61-11172св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Дніпропетровська державна районна адміністрація, Миколаївська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області,

треті особи: Управління державного земельного агентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, Дніпропетровська державна районна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року у складі головуючого-судді Воздвиженського О. Л. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської державної районної адміністрації, Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про встановлення факту права власності на земельний сертифікат, визнання права власності на земельний пай в порядку спадкування за законом.

Позов мотивовано тим, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки батько ОСОБА_3 відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини на користь доньки. Проте оформити спадщину у вигляді земельної частки (паю) не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів.

Посилаючись на те, що її мати ОСОБА_2 за життя набула право власності на земельну частку (пай), оскільки тривалий час працювала бухгалтером матеріального відділу радгоспу «Жовтнева революція», який створено шляхом реорганізацію колгоспу «Жовтнева революція», але не отримала відповідний сертифікат, ОСОБА_1 просила встановити факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 набула право власності на земельний пай в розмірі 7,17 га, у колективному сільськогосподарському підприємстві «Жовтнева революція» Дніпропетровського району Дніпропетровської області та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на вказаний земельний пай; зобов`язати Управління Державного земельного агентства України у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області видати їй витяг з державного земельного кадастру про реєстрацію її права власності на земельну ділянку (частку пай) в розмірі 7,17 га.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час смерті ОСОБА_2 спадкодавцю не належало право власності на земельну частку (пай), а відтак таке право не входить до складу спадщини.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, унаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що мати позивача не була включена в списки на колективну власність на землю, оскільки землі радгоспу незаконно були передані агрофірмі «Наукова», проте після розпаювання земель радгоспу у січні 2004 року практично всі пенсіонери та колишні працівники колективного сільськогосподарського підприємства отримали сертифікати про право власності на земельну частку (пай), а деякі і державні акти на право власності на землю. Також є непереконливим мотивування судів відмови в задоволенні позову через невключення спадкодавця у списки осіб на отримання земельного паю, оскільки такі списки складалися після смерті матері позивача, й складалися з живих людей, проте ОСОБА_2 дійсно була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передання державного акта про право колективної власності на землю, так як була пенсіонером цього підприємства. Крім того, ОСОБА_2 було внесено в списки осіб, які мали право на отримання земельної частки (паю).

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 лютого 2018 року справу 2-175/4328/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської державної районної адміністрації, Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області про встановлення факту права власності на земельний сертифікат, визнання права власності на земельний пай в порядку спадкування за законом передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , спадщину після якої фактично успадкувала ОСОБА_1

ОСОБА_2 за життя, з 06 травня 1970 року працювала бухгалтером матеріального відділу радгоспу «Жовтнева революція» Дніпропетровську тресту овоче-молочних радгоспів. 13 грудня 1993 року звільнена у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності.

Згідно рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 13 вересня 1994 року № 47/6 зареєстровано колективне сільськогосподарське підприємство «Жовтнева революція» (далі - КСП «Жовтнева революція»).

Розпорядженням Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 30 вересня 2004 року № 716-р вирішено передати громадянам колишнього КСП «Жовтнева революція» на землях Миколаївської сільської ради згідно додатку (354 чоловіка) земельні ділянки в натурі (на місцевості), виготовити та видати їм державні акти на право приватної власності на землю.

Отже, на час передачі землі у колективну власність та складання списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) у вересні 2004 року, спадкодавець ОСОБА_2 не працювала у КСП «Жовтнева революція», оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Постановою державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори від 25 лютого 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку на ім`я спадкодавця.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

При вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК України.

Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР у редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Згідно зі статтею 9 ЦК Української РСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік.

Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

Установивши, що на час передачі земель у колективну власність КСП «Жовтнева революція» та одержання останнім державного акту на право колективної власності на землю, ОСОБА_2 вже не перебувала у членах підприємства, так як ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, суди попередніх інстанцій правомірно вважали, що вона не могла набути право на відповідну частку (пай) земельної ділянки, незважаючи на наявність її прізвища у списку, який додавався до цього акта.

Оскільки право, яке ОСОБА_1 просить визнати за нею у порядку спадкування, її мати як спадкодавець не набула за життя, то суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Факт внесення спадкодавця до списків громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства лише вказує на наміри щодо виділення цій особі земельної ділянки.

Аналізуючи правові підстави набуття такої земельної частки (паю) у приватну власність, колегія суддів зазначає про неможливість наділення особи цим правом після її смерті.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 392/1660/16-ц (провадження № 61-24311св18) та від 29 травня 2019 року у справі № 395/268/17-ц (провадження № 61-36639св18).

Доводи касаційної скаргиОСОБА_1 щодо набуття її матір`ю права на земельну частку (пай) зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Інші аргументи касаційної скарги фактично стосуються незгоди заявника з мотивами оскаржуваних судових рішень виключно з формальних міркувань, правового значення для вирішення цього спору не мають та додаткового правового аналізу не потребують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко