КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/2526/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2088/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

22 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зобов'язання вчинити дії та виселення,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зобов'язання вчинити дії та виселення, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що з 5 листопада 1982 року та по теперішній час ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час якого між ними, як подружжям, набуто певне майно, в тому числі й житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та розташований на земельній ділянці загальною площею: 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Зазначила, що через постійні суперечки та конфліктні ситуації шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені в 2012 року, що, як наслідок, зумовило її окреме проживання за адресою:АДРЕСА_2.

Вказує на те, що, незважаючи на ту обставину, що житловий будинок з адресою: АДРЕСА_1, належить подружжю на праві спільної сумісної власності, відповідач самостійно (без її згоди) розпоряджається та користується цим майном.

Також зазначила, що відповідачем здійснено заміну замків та ключів від будинку, позивач не має можливості потрапити як до житлового будинку, так і на територію земельної ділянки.

Крім того, без згоди позивача та достатніх правових підстав, передбачених законом, у житловому будинку окрім відповідача також проживає ОСОБА_6

У зв'язку із викладеним, просила суд заборонити ОСОБА_4 чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні та/або розпорядженні житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, здійснювати розпорядження житловим будинком, та/або земельною ділянкою, зобов'язати ОСОБА_4 звільнити зазначений вище житловий будинок, , земельну ділянку від сторонніх осіб, які перебувають на території цього житлового будинку, цієї земельної ділянки без згоди ОСОБА_5 та достатніх правових підстав, передбачених законом, та передати позивачу примірники усіх ключів, необхідних для забезпечення вільного доступу до цього житлового будинку та цієї земельної ділянки; виселити ОСОБА_6 з житлового будинку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні та/або розпорядженні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельною ділянкою, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Заборонено ОСОБА_4 здійснювати розпорядження житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельною ділянкою загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, щодо передачі їх у користування іншим особам без згоди ОСОБА_5.

Зобов'язано ОСОБА_4 передати ОСОБА_5 примірники усіх ключів, необхідних для забезпечення вільного доступу до житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Виселено ОСОБА_6 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4, через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, з 5 листопада 1982 року та по теперішній час ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Також з матеріалів справи вбачається, що під час шлюбу сторонами, як подружжям, набуто нерухоме майно, в тому числі й житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та розташований на земельній ділянці загальною площею: 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

З копії Висновку дільничного офіцеру поліції Шевченківського УП ГУ Національної поліції у місті Києві Твардовського А.В. від 29 листопада 2017 року, затвердженого начальником Шевченківського УП ГУНП України у місті Києві 30 листопада 2017 року вбачається, що позивач зверталась до Шевченківського УП ГУ НП в місті Києві із заявою щодо можливих протиправних дій свого чоловіка, матеріали перевірки списано до справи управління поліції за відсутності підстав внесення відомостей до ЄРДР (а.с.23).

Сторонами не заперечується, що на даний час у спірній квартирі разом з ОСОБА_4 проживає ОСОБА_6

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За ч.1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до положень ст.ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 116 ЖК Української РСР визначено осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у користуванні своїм майном.

Проте з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

Колегія суддів не може погодитися з доводами скаржника, що ОСОБА_4 має право на вселення у спірну квартиру своєї цивільної дружини ОСОБА_6, оскільки на даний момент ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі, який не розірваний, крім того, ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо її виселення не оскаржує.

Відтак, судом апеляційної інстанції рішення суду в частині вимог про виселення ОСОБА_6 е переглядається.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира придбана під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як визначено ч.ч.1, 2, 3, 7 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Приписами частини першої статті 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, відповідач змінив замки у спірній квартирі та не впускає до неї позивача, що є порушенням прав та інтересів останньої.

Зазначена обставина також підтверджується висновком начальника Шевченківського УП ГУ Національної поліції у місті Києві (а.с. 23).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні та розпорядженні житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельною ділянкою, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 та передачі позивачу примірників усіх ключів, необхідних для забезпечення вільного доступу до житлового будинку та земельної ділянки, розташованих у АДРЕСА_1.

Разом з цим, колегія суддів вважає передчасними вимоги ОСОБА_5 щодо заборони ОСОБА_4 здійснювати розпорядження житловим будинком та земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, щодо передачі їх у користування іншим особам без згоди ОСОБА_5, оскільки законом не передбачено судового захисту прав, які можуть бути порушені в майбутньому.

Належних та допустимих доказів, що такими діями відповідач порушив охоронюване законом право позивача, ОСОБА_5 суду не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині заборони ОСОБА_4 здійснювати розпорядження житловим будинком, що знаходиться у АДРЕСА_1, та земельною ділянкою загальною площею 0,1 га, щодо передачі їх у користування іншим особам без згоди ОСОБА_5 підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року в частині заборони ОСОБА_4 здійснювати розпорядження житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельною ділянкою загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, щодо передачі їх у користування іншим особам без згоди ОСОБА_5 скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий

Судді