Дата документу 30.01.2019 Справа № 334/6779/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6779/18 Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/891/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар Кулабухова І.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Азов-Стиль» про стягнення суми за договором поворотної фінансової допомоги,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2018 року про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Азов-Стиль» про стягнення боргу за договором поворотної фінансової допомоги у розмірі 1600000 гривень. З метою забезпечення позову просив накласти арешту на базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1» та земельну ділянку, розташовані в АДРЕСА_1. В обґрунтування заяви про забезпечення позову посилався на те, що ціна позову складає 1 600 000 грн., а отже є всі підстави вважати, що відповідач до вирішення справи по суті може відчужити належне йому на праві власності майно або на це майно можуть претендувати інші кредитори відповідача. На сьогоднішній день відповідач має борги за іншими зобов'язаннями, а отже позивач може бути позбавлений права захистити свої майнові права та інтереси. Накладення арешту на майно боржника не позбавить його права користування ним, не буде чинити перешкоди в здійсненні ним господарської діяльності.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позовних вимог задоволено повністю.

Накладено арешт на базу відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_1», адреса: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 203) та, земельну ділянку, на якій вона розташована - кадастровий номер НОМЕР_1, площа 0.8783 га, адреса АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 3).

Апеляційне провадження відкрито за скаргою ОСОБА_4, який вступив у справу як третя особа із самостійними позовними вимогами. В апеляційній скарзі третя особа зазначає, що фактично між сторонами відсутній спір , а їх дії направлені на позбавлення його як співзасновника ТОВ «Азов-Стиль» належної йому частки у статутному капіталі. Вказує, що судом не перевірена актуальна інформація про власника арештованого майна. Разом з тим, в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про те, що і база відпочинку і земельна ділянка з листопада 2017 року перебувають в іпотеці, ухвалою Запорізького районного суду від 15.12.2018 і постановою державного виконавця Якимівського районного відділу державної виконавчої служби від 29.01.2018р. на вказане нерухоме майно також накладено арешт.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив, що він уточнив свої позовні вимоги і просив суд визнати за ним право власності на базу відпочинку як за іпотеко держателем.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач виходив з положень п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України та того, що між сторонами існує спір на значну суму коштів і відповідач може вчинити заходи до відчуження нерухомого майна.

Відповідно до ч.2 ст.154 ЦПК України, зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

При цьому ч 3. ст.154 ЦПК України, встановлено, що суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до ч.4 ст.154 ЦПК України, зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом:

1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів;

2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов'язаних із забезпеченням позову.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд першої інстанції приймаючи до розгляду заяву про забезпечення позову, в порушення вимог ст. ст.152-154 ЦПК України, не перевірив актуальну інформація про власника арештованого майна, не з'ясував, чи не перебуває майно під обтяженням, тощо. Разом з тим, в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про те, що і база відпочинку, і земельна ділянка з листопада 2017 року перебувають в іпотеці, ухвалою Запорізького районного суду від 15.12.2018 в порядку кримінального провадження і постановою державного виконавця Якимівського районного відділу державної виконавчої служби від 29.01.2018р. на вказане нерухоме майно також накладено арешт.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд не перевірив, чи не призведуть обрані ним заходи до порушення прав інших обтяжувачів спірного майна.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2018 року по цій справі про забезпечення позову скасувати. У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено і підписано 30 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: