Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 235/985/17

провадження № 61-26162св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Родинська міська рада Донецької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 травня 2017 року у складі головуючого-судді Назаренко Г. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Мірути О. А., Соломахи Л. І., Хейло Я. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідач, який є суміжним землекористувачем, самовільно змінив межі своєї земельної ділянки та збільшив її площу за рахунок перенесення паркану на 2,69 м від своєї межі, впритул до її паркану, крім того, здійснив біля її паркану насадження рослин, що перешкоджає здійснити зовнішні ремонтні роботи паркану, чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою, порушує правила добросусідства та її права на земельну ділянку.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила визнати дії ОСОБА_2 протиправними та зобов`язати його відновити межі земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 травня 2017 року провадження у справі закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що аналогічний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже вирішено у судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 травня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із набранням законної сили рішенням суду, ухваленим з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постановлені ухвали суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не з`ясували всіх фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, проігнорували надані позивачем докази, взагалі не розглянули питання про насаджені рослини біля її паркану, й не захистили її порушені відповідачем права.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У поданих 21 вересня 2017 року запереченнях, ОСОБА_2 просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а оскаржувані ухвали суду, які є справедливими та правильними по суті, залишити без змін.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних ухвал суду першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_1 звертаючись до судом з даним позовом, зазначала, що відповідач ОСОБА_2 , який є її сусідом, чинить їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, оскільки незаконно змінив межі їх суміжних земельних ділянок, шляхом перенесення паркану та здійснив насадження рослин біля зовнішньої сторони паркану, які розрослися до її земельної ділянки.

Разом з тим, рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 03 листопада 2016 року (справа №235/4748/16-ц), у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Згідно вказаних судових рішень, які набрали законної сили, ОСОБА_1 у липні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення паркану на попереднє місце та прибиранням рослин біля її паркану, у задоволенні якого було відмовлено.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 14 ЦПК України 2004 року судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Згідно частини другої статті 223 ЦПК України 2004 року після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

Європейський суд з справ людини у своїх рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 205 ЦПК України 2004 року, перелік яких є вичерпним.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Отже, відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1133цс15.

Установивши наявність судового рішення у справі №235/4748/16-ц, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано закрив провадження у цій справі на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Доводи касаційної скаргиОСОБА_1 зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані ухвали суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04 травня 2017 року ухвалу апеляційного суду Донецької області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко