Справа №464/6316/18
пр № 2/464/187/19
У Х В А Л А

28 січня 2019 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Мички Б.Р.

секретар судового засідання Шутяк М.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 464/6316/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частки даної квартири та за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частки; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В процесі розгляду справи сторони дійшли згоди та 10.01.2019 подали до суду спільну письмову заяву про затвердження мирової угоди, в якій просять: постановити ухвалу про затвердження мирової угоди в редакції від 04.01.2019, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, провадження у справі закрити.

Згідно з умовами даної мирової угоди сторони погодили наступні умови: визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру; судові витрати не відшкодовуються; позивач та відповідач з моменту підписання угоди та у випадку належного її виконання не матимуть претензій один до одного з приводу спільного майна подружжя; всі обов?язки Набувача за Договором довічного утримання від 19.09.2012, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрованого в реєстрі за №4402, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4В, покладаються солідарно на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до повного виконання вказаного Договору довічного утримання; сторони заявляють, що ні в процесі укладення, ні в процесі виконання мирової угоди не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб.

В судовому засіданні позивач та відповідач заяву про затвердження мирової угоди підтримали, просять суд таку затвердити та провадження у справі закрити.

Заслухавши думку учасників справи та дослідивши її матеріали, суд приходить до наступного висновку з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обовязків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

З Інформаційної довідки з Реєстру прав вдасності на нерухоме майно №149253210 від 12.12.2018 вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання №4403 від 19.09.2012, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №35585330 від 21.09.2012. Згідно з даними Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна даний договір є підставою обтяження вказаного майна.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.5 Договору довічного утримання, зареєстрованого в реєстрі за №4403 та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 19.09.2012, ОСОБА_3 (далі ОСОБА_5) передає у власність ОСОБА_2 (далі Набувач) квартиру АДРЕСА_1, а взамін цього ОСОБА_2 зобов?язується забезпечувати ОСОБА_3 утриманням та доглядом довічно. Набувач не має права до смерті ОСОБА_5 продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину.

Судом встановлено, що даний Договір укладений між відповідачем та ОСОБА_3 під час перебування сторін у шлюбі.

Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Разом із тим, згідно з ч.1 ст.754 ЦК України набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину.

Пунктом 1 частини 5 статті 207 встановлено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними.

З огляду на викладені положення закону суд дійшов до висновку, що укладена сторонами мирова угода задоволенню не підлягає, оскільки її затвердження впливає та може порушувати інтереси третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, який є стороною вищезгаданого договору довічного утримання, та умови такої суперечать закону, а саме ч.1 ст.754 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 258-261, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в:

В затвердженні мирової угоди по справі №464/6316/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, про поділ майна подружжя, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відмовити та продовжити судовий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий Б.Р. Мичка