Справа № 203/2487/18
24 січня 2019 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Дикаленко А.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В позовній заяві позивач в разі неявки його представника просив розглядати справу за його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи.
Відповідачка в судове засіданні на неодноразові виклики не зявилась, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. В звязку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокре-ма, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).
Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.
Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
В обґрунтування предявленого позову позивач посилався на те, що 20.04.2007 року між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір, оформлений заяву, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Також згідно доводів позовної заяви зазначено, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають договір про надання банківських послуг.
Разом з тим, на підтвердження викладених в позовній заяві обставин та вимог, позивачем надано заяву ОСОБА_1 від 20.04.2007 року про надання кредиту в сумі 1353 грн. 60 коп., строком на 12 місяців, з 20.04.2007 року по 20.04.2008 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту; щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 33 грн. 16 коп. та одноразової винагороди за надання фінансово інструменту в розмірі 225 грн. 60 коп., в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), (СТАНДАРТ) строки.
Також в заяві зазначено, що остання разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»), (СТАНДАРТ), Тарифами, є кредитно-заставним договором.
З огляду на це, доводи позовної заяви щодо укладення між банком та відповідачкою кредитного договору шляхом підписання останньою заяви про приєднання до Умовам та правил надання банківських послуг, Тарифів та посилання банку на положення вказаних Умов в обґрунтування позовних вимог, суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Крім того, наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідачки, дати затвердження відповідних Умов та правил.
Також в розділі «Загальні положення» витягу з Умов та правил надання банківських послуг зазначено, «Банк: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», що діє на підставі ліцензії Національного банку України №22 від 29.07.2009 року…».
Таким чином, посилання в Умовах та правилах надання банківський послуг на ліцензію від 29.07.2009 року, на думку суду ставить під сумнів, що саме ці Умови та правила діяли в момент укладання договору з відповідачкою 20.04.2007 року, були доведені до відома останньої та нею погоджені і є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.
З огляду на це, судом не визнається належним доказом існуючої заборгованості відповідачки і наданий до позову розрахунок заборгованості, який проведено виходячи із положень Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, які не погоджувались відповідачкою та не є складовою укладеного між сторонами кредитного договору.
Також позивачем не надано доказів на підтвердження видачі кредитних коштів (виписки по рахунку, платіжних документів та інш.), які б свідчили про виконання банком своїх зобовязань відповідно до ст.1054 ЦПК України.
За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог належними та достатніми доказами.
В звязку з цим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору, слід покласти на останнього.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,6,11,525,549,612,616,627,629,638,642,1054 ЦК України, ст.ст.2,4, 5,10,11,12,76-80,141,211,223,247,258,259,263-268,280,281 ЦПК України, суд
В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне рішення складено 29 січня 2019 року.
Суддя С.Ю.Казак