ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року м. Київ

справа № 357/2316/18

провадження № 22-ц/824/8/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

ІвановоїІ.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - Акціонерне товариство «Сбербанк»

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2018 року у складі судді Дубановської І.Д., повний текст складений 16.10.2018 року,

встановив:

У березні 2018 року позивач ПАТ «Сбербанк» звернувся до ОСОБА_4, ОСОБА_5 з позовом про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27лютого 2012 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії», правонаступником якого єПАТ «Сбербанк», і ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 112#3. З метою забезпечення виконання вказаного договору між банком і ОСОБА_5 укладений договір поруки № 112#3/S-1 від 27.02.2012. Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не виконали, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 30 749,71 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 6 794,10 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 5 908,84 грн., заборгованості за пенею нарахованою на тіло кредиту - 12 165,64 грн. та заборгованості за пенею нарахованою на відсотки за користування кредитом - 5 781,13 грн.

В подальшому, між банком та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № НОМЕР_1 від 09 квітня 2013 року, який належним чином не виконується внаслідок чого також утворилась заборгованість в розмірі 54 366,80 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 18 054,94 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 21 643,76 грн., заборгованості за пенею нарахованою на тіло кредиту - 9 298,29 грн. та заборгованості за пенею нарахованою на відсотки за користування кредитом - 5 369,81 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2018 року позов ПАТ «Сбербанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 112#3 від 27 лютого 2012 року в розмірі 28 165,94 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 6 794,10 грн., заборгованості за процентами за кредитом - 3 931,42 грн., заборгованості за пенею нарахованою на тіло кредиту - 12 265,64 грн., заборгованості за пенею нарахованою на проценти за кредитом - 5 174, 78 грн.;заборгованість за кредитним договором № НОМЕР_1 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з лімітом кредитної лінії та випуском платіжної картки в рамках договору щодо банківського обслуговування від 09.04.2013 року в розмірі 42 049,77 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 18 054,94 грн., процентів за користування кредитом - 18 004,42 грн.; заборгованості за пенею нарахованою на тіло кредиту - 3 034,08 грн., заборгованості за пенею нарахованою на проценти за кредитом - 2 956,33 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Сбербанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог по нарахованим процентам за користування кредитними коштами за кредитними договорами та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Сбербанк» в цій частині у повному обсязі.

Апелянт вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду викладені у рішенні, стосовно часткового задоволення позовних вимог не відповідають дійсним обставинам. Банком зазначено, що кредитні зобов'язання ОСОБА_4 по кредитному договору № 112#3 від 27 лютого 2012 року на момент пред'явлення позову та вирішення спору у даній справі, не припинились на підставах, встановлених договором або законом (оскільки не були виконані повністю), а отже, підстав для не нарахування процентів відповідачу у банку не має. Щодо часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення процентів за кредитним договором № НОМЕР_1 від 09 квітня 2013 року позивач вказує, що нарахування процентів по процентній ставці обумовлено умовами договору, який у двосторонньому порядку погоджено сторонами. Більш того, в договорі передбачено право банку змінювати розмір процентної ставки, і право боржника не погодитись з запропонованим банком новим розміром процентної ставки. Разом з тим, відповідач таким своїм правом не скористався та не направляв на адресу позивача відповідних заперечень.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 27 лютого 2012 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 112#3 (а. с. 4-8).

Відповідно до п. 1.1. договору банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти у сумі 19 700 грн. на цілі зазначені у п. 1.3. цього договору, а позичальник зобов'язується своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови договору і своєчасно повернути кредит.

Відповідно до п. 1.2. договору розмір процентів за користування кредитом складає 31 % річних.

Пунктом 8.1. договору встановлено, що позичальник зобов'язується щомісячно 27 числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтентними платежами в сумі не менше 654,59 грн. відповідно до Графіку.

27 лютого 2012 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 112#3/S-1.

08 липня 2015 року банком на адресу ОСОБА_4 направлено повідомлення-вимогу № 6394/7/26-2 в якому банк вимагав дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, яка станом на 07 липня 2015 року складала 7 215,33 грн. (а. с. 46).

Згідно розрахунку, наданого ПАТ «Сбербанк», заборгованість відповідача за кредитним договором № 112#3 від 27 лютого 2012 рокуна 31 січня 2018 року складає 30 749,71 грн., з яких заборгованість за кредитом - 6 794,10 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 5 908,84 грн., заборгованість за пенею нарахованою на тіло кредиту - 12 165,64 грн. та заборгованість за пенею нарахованою на відсотки за користування кредитом - 5 781,13 грн. (а. с. 14).

Також судом встановлено, що 09 квітня 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк», та ОСОБА_4 був укладений договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку з лімітом кредитної лінії та випуском платіжної картки в рамках договору щодо банківського обслуговування № НОМЕР_1 (а. с. 12-13).

Згідно з п. 2 договору банк встановлює позичальнику відновлювальну кредитну лінію по рахунку строком на 2 роки в межах ліміту кредитної лінії, максимальний розмір якого на умовах цього договору може становити 250 000 грн. Банк надає позичальнику на умовах цього договору кредитні кошти в національній валюті України в межах ліміту кредитної лінії шляхом забезпечення можливості проведення позичальником операцій з використанням картки понад залишок власних коштів на рахунку, а позичальник зобов'язується повернути банку кредит не пізніше кінцевого строку дії ліміту кредитної лінії, а також сплачувати банку мінімальний платіж, проценти, комісії, штрафні санкції інші платежі передбачені цим договором.

Відповідно до п. 5 договору протягом строку дії ліміту кредитної лінії позичальник зобов'язаний сплачувати банку щомісячно протягом 15 календарних днів (включно) з дати закінчення розрахункового періоду мінімальний платіж, який складається із сум: 8 % від розміру загальної суми боргу, суми простроченої заборгованості за будь-якими платежами позичальника перед банком по договору, суми нарахованих і несплачених станом на розрахункову дату процентів за користування кредитом, а також пеню та суму несанкціонованого овердрафту, розрахункова дата - це перший робочий день розрахункового періоду, розрахунковий період відповідає календарному місяцю, окрім першого, який встановлюється з дати укладання цього договору та закінчується в останній календарний день місяця, в якому укладений цей договір, а кожний наступний розрахунковий період починається з першого календарного дня кожного наступного місяця протягом дії цього договору.

Згідно розрахунку, заборгованість відповідача за договором про відкриття та обслуговування карткового рахунку з лімітом кредитної лінії та випуском платіжної картки в рамках договору щодо банківського обслуговування № НОМЕР_1 від 09 квітня 2013 року, станом на 31 січня 2018 року, складає 54 366,80 грн., з яких заборгованість за кредитом - 18 054,94 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 21 643,76 грн., заборгованість за пенею нарахованою на тіло кредиту - 9 298,29 грн. та заборгованість за пенею нарахованою на відсотки за користування кредитом - 5 369,81 грн. (а. с. 26).

Вирішуючи питання щодо часткового стягнення процентів за користування кредитом за кредитним договором № 112#3 від 27 лютого 2012 року у розмірі 3 931,42 грн., суд першої інстанції виходив з того, що право банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі (комісію, неустойку тощо) припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (дострокове стягнення боргу). В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) від 31 жовтня 2018 року).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, розрахунку заборгованості за кредитним договором № 112#3 від 27 лютого 2012 року, з 27 квітня 2015 року позивач почав нараховувати проценти в розмірі 31% і станом на 31 січня 2018 року, заборгованість по процентам становила 5 908,84 грн. (а. с. 14).

Разом з тим, згідно графіку повернення кредиту, сторони визначили кінцеву дату повернення кредиту 27 лютого 2017 року. (а. с. 9-11).

Таким чином, після 27 лютого 2017 року припинилось право банку нараховувати проценти за кредитним договором № 112#3 від 27 лютого 2012 року.

Крім того, частково задовольняючи позов в частині стягнення процентів за користування кредитом за кредитним договором № НОМЕР_1 від 09 квітня 2013 року у розмірі 18 004,42 грн., суд виходив із не доведеності позивачем належного повідомлення відповідача щодо збільшення розміру процентної ставки.

З таким висновком погоджується і судова колегія, з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторони і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Вказаний правовий висновок висловлено Верховним Судом України в постанові від 11 жовтня 2017 року справа №6-1374цс17.

Згідно п. 9 договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку з лімітом кредитної лінії та випуском платіжної картки в рамках договору щодо банківського обслуговування № НОМЕР_1 від 09 квітня 2013 року тип процентної ставки, що встановлюється за цим договором - фіксована процентна ставка. Позичальник зобов'язується сплачувати банку за користування кредитом проценти, які нараховуються за процентною ставкою у розмірі 32% річних, яка нараховується на загальну суму заборгованості за кредитом починаючи з наступного календарного дня за днем закінчення пільгового періоду та до моменту погашення такої заборгованості (п. 9.2.).

Відповідно до п. 13 цього договору сторони погодили, що банк має право запропонувати розмір процентних ставок. Про зміну розміру процентної ставки банк повідомляє позичальника шляхом відповідної інформації на Сайті Банку. При цьому днем повідомлення позичальника вважається відповідно день надсилання sms-повідомлення на номер засобу мобільного зв'язку та/або день розміщення відповідної інформації на Сайті Банку, в залежності від обраного Банком способу повідомлення.

З розрахунку заборгованості за договором № НОМЕР_1 від 09 квітня 2013 року вбачається, що розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 27 лютого 2015 року по 11 червня 2015 року здійснений з урахуванням процентної ставки 34%, а за період з 12 червня 2015 року по 30 січня 2018 року - 41%.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження правомірності збільшення процентної ставки з 31% до 41 % та нарахування процентів за такою процентною ставкою.

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що відповідач ОСОБА_4 не отримував від банку повідомлень щодо підвищення процентної ставки, дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність нарахування відсотків за ставкою 41% та правильно стягнув заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 18 004,42 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та містять посилання на факти , що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сбербанк» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді