Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 638/9692/17

провадження № 61-45939св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивач - ОСОБА_5,

відповідачі: прокуратура Полтавської області, Державна казначейська служба України,

представники Державної казначейської служби України: Пузіков Вячеслав Анатолійович, ІоноваГалина Олександрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2018 рокув складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди, яка спричинена протиправною бездіяльністю.

Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2013 року прокуратурою відкрито кримінальне провадження № 000005. 02 вересня 2010 року правоохоронні органи здійснили обшук за місцем його проживання до порушення кримінального провадження, хоча обшук і проводився на підставі постанови суду, достатніх та законних підстав у органу досудового слідства для його проведення не було, що свідчить про подальше закриття кримінальної справи за реабілітуючими підставами. Вважав, що при проведенні обшуку співробітники викрали його майно та речі, незаконно наклали арешт на його майно, незаконно оголосили в розшук під час досудового слідства; проведення оперативно-розшукових заходів щодо встановлення його місцезнаходження було безпідставним. Зазначені порушення встановлені судовими рішеннями Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2013 року та Апеляційного суду Харківської області від 04 лютого 2014 року. Проте відповідачем 31 жовтня 2015 року закрито кримінальну справу. 16 грудня

2015 року Октябрський районний суд м. Полтави скасував дане рішення у зв'язку з неповним досудовим розслідуванням. 31 травня 2016 року повторно закрито кримінальну справу. 04 липня 2016 року судом скасовано постанову від 31 травня 2016 року з зазначенням, що слідчий виніс постанову передчасно, без перевірки обставин, викладених в заяві. 18 листопада 2016 року прокуратурою відмовлено у задоволенні 10 клопотань. 21 листопада 2016 року суд звільнив від розслідування слідчого і від нагляду прокурора. 10 березня 2017 року Октябрський районний суд м. Полтави скасував рішення від 18 листопада

2016 року. Своїми тривалими неправомірними і незаконними діями відповідач заподіяв моральну шкоду, оскільки ОСОБА_4 повинен був протягом тривалого часу звертатися до суду з заявами про відміну незаконно прийнятих рішень, у зв'язку з чим: переніс глибокі моральні страждання; був позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону; порушено його психологічне благополуччя.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив суд стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 384 000,00 грн у зв'язку з неправомірною тривалою бездіяльністю відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_4 компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 7 446,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що винесенням незаконних рішень, тривалої бездіяльності посадових осіб, пов'язаних з невиконанням своїх обов'язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України, а в подальшому і закриття кримінального провадження позивачу спричинено моральну шкоду.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позову.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що працівниками прокуратури Полтавської області щодо ОСОБА_4 вчинено будь-які неправомірні дії при проведенні розслідування і що йому спричинено моральну шкоду.

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Харківської області

від 19 вересня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що неправомірні дії органу досудового слідства були встановлені преюдиційними судовими рішеннями та не дав оцінки тому чому не може бути підставою для відшкодування шкоди ухвали Жовтневого районного суду

м. Полтави від 04 липня 2016 року, 21 листопада 2016 року, якими встановлені протиправна бездіяльність слідчих відповідача в частині невиконання службових обов'язків.

У січні 2019 року прокуратура Полтавської області подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтею 1174 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування вказаної норми закону в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, обґрунтовано виходив із того, що позивач не довів причино-наслідкового зв'язку між діями заподіювача та шкодою, на яку він посилається.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська