КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2019 року м. Київ

Справа №357/3031/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11695/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.,

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Ярмоли О.Я. 20 червня 2019 року у м. Біла Церква, повний текст рішення складений 25 червня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В

У березні 2019 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. Сторони є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає та знаходиться на утриманні матері і виховується нею одноособово. Батько дитини, відповідач ОСОБА_1 , добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 3000,00 грн, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підлягає індексації з усіх видів його заробітку щомісячно, з дня пред`явлення даного позову i до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 2027,00 грн, що підлягає індексації відповідно до Закону, та не може бути менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Звільнено сторони від сплати судового збору. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 , періодично надає добровільно матеріальну допомогу дитині, має мінливий сезонний дохід, судом враховано розмір доходу сторін, а тому, суд вважав, що слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дитини в твердій грошовій сумі 2027,00 грн, тобто, визначеній у сумі прожиткового мінімуму на час розгляду даної справи, в розрахунку на місяць, для дитини віком від 6 до 18 років, що передбачено ст. 7 Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік».

Не погодився із зазначеним рішенням суду відповідач, ним подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції не вірно встановив його дохід за місяць, який становить 5521, 26 грн, а не 9144, 00, як вказав суд в рішенні, також судом не вірно встановлено суму коштів, яку відповідач добровільно сплачував щомісячно на утримання сина, оскільки він сплачував 1100, 00 грн, тобто не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в той час, як суд вказав суму 1000,00 грн. Також вказує на те, що суд не врахував його особисті щомісячні витрати складають близько 4500, 00 грн, не взяв до уваги його стан здоров`я та матеріальне становище, у зв`язку з чим безпідставно стягнув з нього більше ніж 1/3 частки його щомісячного доходу, що повинно стягуватися при наявності двох дітей, а не однієї дитини. Таким чином, вважає, що сума аліментів визначених судом в розмірі 2027, 00 грн є завищена, у нього не буде можливості сплачувати таку суму, що призведе до виникнення заборгованості.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1500, 00 грн, починаючи з 21 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлені про розгляд справи належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення, а тому в порядку ч.2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Також від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він просив задовольнити його апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

Сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, (серія НОМЕР_1 від 01.07.2008 року) (а.с.7).

Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, що не заперечується відповідачем.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, син проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні, добровільно досягти згоди щодо сплати аліментів сторони не можуть. Відповідач заперечуючи проти цього, жодних доказів своєї участі у вихованні дитини не надав.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та має дохід 9144,00 грн на рік. Також відповідач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом 2 групи та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої на даний час становить 4344, 26 грн (а.с. 36-50).

У власності відповідача є автомобіль Fiat Doblo, 2007 року випуску, який зареєстрований за ним в 2017 році, обєкти нерухомого майна за відповідачем не зареєстровані.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями ч.ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

В порядку визначеному ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведених норм сімейного законодавства, право на звернення до суду належить одержувачу аліментів, тому з батьків з ким проживає дитина (діти). Судом встановлено, що дитина проживає з позивачем і перебуває на її утримані, а тому стягнення аліментів на її користь відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Платник аліментів не позбавлений можливості здійснювати сплату аліментів добровільно в позасудовому порядку, проте в ході розгляду відповідачем не доведений факт здійснення витрат на утримання сина в розмірі 1100, 00 грн в добровільному порядку. А тому доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції цих обставин слід визнати безпідставними.

З тексту апеляційної скарги вбачається, що відповідач фактично не заперечує щодо стягнення з нього аліментів, проте не погоджується з визначеною судом першої інстанції сумою. Однак, при визначені розміру аліментів судом враховано положення ч.2 ст. 182 СК України та присуджено до стягнення суму, що становить прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який має забезпечити кожен з батьків. До того ж, вказана сума не є такою, що значно перевищує запропонований відповідачем розмір аліментів в сумі 1500,00 грн.

Доводи відповідача про те, що судом першої інстанції не було враховано розмір його доходу, який є недостатнім для сплати аліментів у визначеному судом розмірі, є необґрунтованими, оскільки судом визначено такий розмір аліментів, на підставі наявних в матеріалах справи доказів на час ухвалення рішення, що підтверджують його матеріальний стан.

Відповідач хоч і є особою з інвалідністю, проте він зареєстрований як фізична особа-підприємець, має у власності автомобіль, який відповідно може утримувати, а зазначена в апеляційній скарзі сума, яка необхідна для його особистих потреб, перевищує суми наведених ним доходів, що у сукупності дає підстави суду для висновку про наявність у відповідача можливості забезпечити фінансове утримання дитини на рівні не нижчому за мінімальний.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та визначив щомісячний розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі, який дорівнює розміру прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. При цьому, судом першої інстанції враховано обов`язок обох батьків щодо утримання дитини, та ту обставину, що відповідач погодився сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1500, 00 грн, чим частково визнав позовні вимоги.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції невірно встановив його дохід за місяць, який становить 5521, 26 грн, а не 9144, 00 грн, як вказав суд в рішенні, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки посилання на місячний дохід відповідача в розмірі 9144, 00 грн, не є встановленою судом обставиною, а є посиланням на пояснення відповідача, які були надані ним в судовому засіданні. Крім того, суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів в сумі 2027,00 грн, виходив із наявних в матеріалах справи доказів та з матеріального становища відповідача, а не з місячного доходу відповідача в розмірі 9144,00 грн.

До апеляційної скарги відповідачем не надано доказів, які б підтвердили неможливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції, тому на думку колегії суддів він має можливість сплачувати аліменти саме у такому розмірі.

Таким чином, визначаючи розмір аліментів у сумі 2027,00 грн на дитину, суд першої інстанції правильно керувався вимогами вищезазначених норм, виходив з матеріального становища відповідача, а також потреб дитини відповідно його віку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції надана вірна оцінка наданим сторонами доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції. Суд повно і об`єктивно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 04 вересня 2019 року.