Справа №743/1546/19
Провадження №4-с/743/3/19
У Х В А Л А

06 вересня 2019 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді СТАШКІВА В.Б.,

за участю секретаря судового засідання ДОВБЕНКО О.М.,

учасники справи: заявник-боржник ГОРДІЄНКО ОСОБА_1 ,

стягувач ОСОБА_2 ,

начальник Ріпкинського районного відділу державної

виконавчої служби Головного територіального управління

юстиції у Чернігівській області ДРЄЄВ В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки в залі суду справу за скаргою ОСОБА_3 на постанову начальника Ріпкинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ДРЄЄВА В.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції учасників скарги, їх заяви (клопотання), інші процесуальні дії у справі.

ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною постанову (ВП №14233295) від 06.07.2019 р. державного виконавця Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ДРЄЄВА В.А. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та зобов`язати останнього поновити його порушене право щодо виїзду за межі України. Одночасно просив поновити пропущений строк подання скарги на дії державного виконавця.

В обґрунтування скарги ОСОБА_4 посилається на те, що на виконанні Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області знаходиться на виконанні виконавчий лист №2-272 виданий 11.07.2006 р. про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку. Вказує, що постановою (ВП №14233295) від 06.08.2019 р. щодо нього встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Підставою для винесення зазначеної постанови є заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.04.2009 р. по 01.07.2019 р. в розмірі 41 100 грн 54 коп. Вказує, що він працює водієм та здійснює міжнародні перевезення вантажів, вказана робота є єдиним джерелом існування його та його сім`ї. Вказана постанова державного виконавця позбавляє його роботи та засобів до існування. Крім того, посилаючись на приписи щодо дії закону в часі, вказує, що існуюча станом на 28.08.2019 р. заборгованість з аліментів не може впливати про застосуванні обмежень у праві виїзду за кордон.

В судовому засіданні:

- скаржник ОСОБА_4 просив скаргу задовольнити, з підстав вказаних в ній, додатково вказав, що в період оскарження він виїжджав до Республіки Польща та був зайнятий в рейсі, що обумовило пропуск строків звернення до суду зі скаргою;

- начальник Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ДРЄЄВ В.А. просив відмовити у задоволені скарги, посилаючись на правомірність винесеної постанови, так як у ОСОБА_5 за період з 01.04.2009 р. по 01.07.2019 р. утворилась заборгованість в сумі 41 100 грн 54 коп, що перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці та є підставою для застосування обмежень у праві виїзду за кордон. Вказав, що попередня постанова про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон на ОСОБА_5 не була реалізована. Вказав на пропуск 10-денного строку звернення зі скаргою, оскільки боржник отримав постанову 06.08.2019 р., а звернувся до суду 28.08.2019 року.

Стягувач ОСОБА_2 повністю підтримала позицію начальника Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ДРЄЄВА В.А., наголосивши, що у неї двоє синів випускники 9 та 11 класів і вона сама не в змозі поставити їх "на ноги".

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що на виконанні у Ріпкинському РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області знаходиться виконавче провадження АСВП №14233295 з примусового виконання виконавчого листа №2-272 від 11.07.2006 р. про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, починаючи з 06.06.2006 року і до досягнення дітьми повноліття, на підставі постанови від 29.04.2009 р. про відкриття виконавчого провадження.

Постановою начальника Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ТОВСТОГО В.В. від 04.04.2018 р. (ВП №14233295) вже встановлено було тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України для погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі і вказана постанова була направлена на Головний центр обробки спеціальної інформації ДПС України.

Даних про скасування постанови від 04.04.2018 р. матеріали виконавчого провадження не містять.

Судом встановлено, що:

- 10 квітня 2018 р. ФОП ОСОБА_7 О ОСОБА_8 . уклав трудовий договір з ОСОБА_9 , згідно умов якого останній прийнятий на посаду водія автотранспортного засобу, а довідкою ФОП ОСОБА_10 підтверджено, що останній здійснює міжнародні вантажні перевезення до країн ЄС та СНД;

- постановою начальника Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ТОВСТОГО В.В. від 21.05.2018 р. звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_5 , що отримує дохід у ФОП ОСОБА_10 ;

- 25 квітня 2018 р. ОСОБА_4 сплатив в рахунок погашення заборгованості 30 000 грн, що підтверджується відповідною квитанцією;

- з заробітної плати ОСОБА_4 за місцем роботи у ФОП ОСОБА_10 здійснені відрахування, за постановою начальника Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ТОВСТОГО В.В. від 21.05.2018 р., а саме у травні та червні 2018 року утримано по 1498 грн 50 коп, у липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді та грудні 2018 року утримано по 1499 грн 31 коп, у січні, лютому, березні, квітні, травні утримано по 1679 грн 63 коп, у червні 2019 року утримано 1720 грн 12 коп, у липні 2019 року утримано 1680 грн 43 коп, що підтверджується відповідними Звітами про здійснення відрахування та виплати вказаного ФОП щодо ОСОБА_5 ;

- відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів 06.08.2019 р. та від 06.09.2019 р., розмір заборгованості у ОСОБА_5 по сплаті аліментів за виконавчим листом №2-272 за період з 01.04.2009 р. по 01.07.2019 р. складає 41 100 грн 54 коп, а по 01.08.2019 р. вже складає 41 538 грн. 11 коп.

Постановою начальника Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ДРЄЄВА В.А. від 06.08.2019 р. (ВП №14233295) встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України для погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Судом встановлено, що 06.08.2019 р. боржник ОСОБА_4 отримав копію вказаної постанови.

З наданого скриншоту АРМ "ВИКОНАВЕЦЬ" доводиться, що вказана постанова щодо ОСОБА_5 прийнята до виконання 29.08.2019 р., тобто реалізована.

Джерела права застосовані (не застосовані) судом.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття "виконавче провадження" розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1).

Наведене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які суди, в силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», застосовують при розгляді справ, як джерело права.

Так, у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 313 ЦК України, фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 та ч. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобов`язань.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні від 31 травня 2007 р. у справі «Анохін проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою виконання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції органи державної влади зобов`язані надавати необхідну допомогу кредитору у виконанні судових рішень проти приватних осіб. Така допомога може бути надана, наприклад, через службу виконання судових рішень. Однак, Європейський суд з прав людини вважає, що заходи, прийняті для надання такої допомоги, так як вони втручаються в права, що захищаються статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції, повинні бути необхідними в демократичному суспільстві.

У рішенні від 26.11.2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» Європейський суд з прав людини визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (зі змінами від 3 липня 2018 року, що набрали чинності 28 серпня 2018 року) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінка суду.

Оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скаргу ОСОБА_5 на постанову начальника Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ДРЄЄВА В.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України слід задовольнити, визнати неправомірною постанову начальника Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ДРЄЄВА В.А. від 6 серпня 2019 р. (ВП № 14233295) про встановлення ОСОБА_6 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та зобов`язати начальника Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ДРЄЄВА В.А. поновити порушене право ОСОБА_5 на виїзд за межі України, виходячи з того, що хоча встановлене ОСОБА_6 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України і ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету поновити права ОСОБА_11 на отримання аліментів, але:

- по-перше, в даному випадку має місце подвійне встановлення ОСОБА_6 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України за постановами: 1) начальника Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ТОВСТОГО В.В. від 04.04.2018 р. та 2) начальника Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ДРЄЄВА В.А. від 6 серпня 2019 р., так як постанова начальника Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ТОВСТОГО В.В. від 04.04.2018 р. не скасована у встановленому порядку, а законодавство не передбачає можливості повторного винесення постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, при наявності нескасованої попередньої постанови про це;

- по-друге, таке обмеження у праві виїзду за межі України не знаходитися в справедливому балансі між правами людини (в даному випадку ОСОБА_5 ) та публічним інтересом та не є пропорційним меті його застосування, так як робота ОСОБА_5 пов`язана з міжнародними перевезення, останній в квітні 2018 р. сплатив заборгованість в сумі 30 000 грн., з квітня 2018 р. з заробітної плати ОСОБА_5 у ФОП ОСОБА_10 стягуються аліменти, а відтак потреба у такому обмеженні відсутня.

Щодо строків звернення до суду.

Як вже зазначалось 6 серпня 2019 р. начальником Ріпкинського РВ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області ДРЄЄВИМ В.А. винесена постанова, якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України для погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі та в той же день останній отримав її копію.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

?у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

?у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відтак, строк звернення до суду розпочався 7 серпня 2019 р. та закінчувався 20 серпня 2019 р., а ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою 23 серпня 2019 р..

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Враховуючи наведене, характер роботи ОСОБА_5 , те, що він з 8 по 10 серпня 2019 р. перетинав ДК України з Республікою Польща, те, що він допустив пропущення незначного строку, суд вважає за можливе поновити ОСОБА_6 строк для звернення зі скаргою на постанову державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, Законами України "Про виконавче провадження" та "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України", ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, суд

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_12 строк для звернення зі скаргою на постанову державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Скаргу ОСОБА_3 на постанову начальника Ріпкинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ДРЄЄВА В.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Визнати неправомірною постанову начальника Ріпкинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ДРЄЄВА В.А. від 6 серпня 2019 р. (ВП № 14233295) про встановлення ОСОБА_12 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Зобов`язати начальника Ріпкинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ДРЄЄВА В.А. поновити порушене право ОСОБА_3 на виїзд за межі України.

Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через Ріпкинський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їй ухвали суду.

Головуючий В.Б.Сташків