Справа № 161/8507/18 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/135/19 Категорія: 48 Доповідач: Грушицький А. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Грушицького А. І.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Служби у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до ОСОБА_3, Служби у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 7 жовтня 2006 року по 29 січня 2014 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За судовим наказом від 23 січня 2014 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утриманні дітей в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Однак, відповідач не виконує рішення суду, у зв'язку із чим станом на 19 березня 2018 року у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 24727,87 грн.

Посилаючись на те, що розпорядженням Маневицької районної державної адміністрації Волинської області за заявою ОСОБА_3 встановлено порядок участі останнього у вихованні та спілкуванні з дітьми, а саме шляхом побачень з ними з 13 год. п'ятниці по 18 год. неділі, однак понад 2 роки він не бере жодної участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, не відвідує та не телефонує, ухиляється від сплати аліментів, позивач просила позбавити відповідача батьківських прав відносно обох його дітей, а саме ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Крім того, позивач вказала, що утримання дітей, яке вона здійснює самостійно, потребує значних матеріальних витрат, а відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі і також має у власності частку у нерухомому майні. Враховуючи наведене просила суд про збільшення розміру аліментів, а саме до розміру одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року позов задоволено частково. Ухвалено збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 30 % на 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно.

Стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення повноліття.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Служби у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 704,80 грн судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судове рішення оскаржується лише в частині позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав та не оскаржується Службою у справах дітей Луцької міської ради, яка в даній справі є відповідачем, тому додержуючись меж апеляційного розгляду, рішення місцевого суду в частині задоволених вимог щодо збільшення розміру аліментів апеляційним судом не переглядається і не перевіряється на предмет законності та обґрунтованості у цій частині.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала суду допустимі і беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками відповідачем, які б свідчили про ухилення ОСОБА_3 від виховання дочок і як наслідок, необхідність застосування до нього крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Такі висновки суду є правильними та відповідають обставинам справи.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися двоє спільних дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8).

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 29 січня 2014 року ухвалено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвати, малолітніх дітей залишити проживати разом з позивачем (а.с. 9).

Сторонами не заперечується, що на даний час їх малолітні діти проживають разом з позивачем.

Розпорядженням Маневицької районної державної адміністрації Волинської області від 25 лютого 2014 року № 62 встановлено відповідачу ОСОБА_3 порядок побачень з малолітніми дітьми щотижня з 13 год. п'ятниці по 18 год. неділі (а.с. 10).

Судовим наказом Маневицького районного суду Волинської області від 23 січня 2014 року №164/56/14-ц постановлено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця (а.с. 11).

Станом на 19 березня 2018 року за відповідачем рахувалася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 24727,87 грн (а.с. 12-13). Окрім того, щодо відповідача державним виконавцем були встановлено тимчасові обмеження у праві користування зброєю, полювання, керування транспортними засобами та у праві виїзду за межі України (а.с. 14-17). Однак сторонами, зокрема і позивачем, не заперечується, що у травні 2018 року відповідач повністю погасив заборгованість за аліментами.

З відомостей, які надані КЗ «Луцька загальноосвітня школа І-ІІ ступенів № 11 - колегіум Луцької міської ради» у березні 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є ученицями 1 та 4 класу відповідно. Активну участь у їх житті займає матір. Батько раніше рідко відвідував школу, однак не знайомився з вчителями та не цікавився життям дітей. Натомість життям дітей цікавиться їх тітка (сестра відповідача) та бабуся (мати відповідача) (а.с.18-19).

Згідно висновку від 11 травня 2018 року №106 Служба у справах дітей Луцької міської ради вважає за доцільним позбавлення батьківських прав відповідача стосовно дітей (а.с. 57).

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У пункті 15 вказаної постанови роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін., що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Суд першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав на підставі статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, статті 164 СК України, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які неналежно виконують батьківські обов'язки. Належних та допустимих доказів свідомого нехтування відповідачем ОСОБА_3 своїми батьківськими обов'язками, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано.

Висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради від 11 травня 2018 року № 106 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав є недостатньо обгрунтованим, оскільки у ньому відсутні дані про умисне ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківських обов'язків, а тому згідно положень частини шостої статті 19 СК України такий висновок не береться судом до уваги.

Вирішуючи даний спір суд виходить з найкращих інтересів дитини.

Доводи позивача про те, що судом безпідставно не взято до уваги нерегулярне виконання відповідачем своїх зобов'язань по сплаті аліментів, на думку колегії суддів, не є підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки у справі відсутні докази, які б свідчили про те, що останній робив це умисно.

Також посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не бере участі у вихованні дочок та не цікавиться станом їх здоров'я також не заслуговує на увагу, оскільки позивач з дітьми та відповідач мешкають в різних населених пунктах, відповідач їздить на заробітки за межі України.

Відповідач в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції зазначив, що в міру можливостей відвідує дітей, цікавиться їх життям.

По суті, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судом першої інстанції наданих позивачем доказів, проте на переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги статей 89, 264, 265 ЦПК України, зробив правильні по суті висновки по заявлених вимогах і у рішенні навів мотивовану оцінку аргументів кожної із сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих доказів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 1 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді