Головуючий у суді першої інстанції: Кондратенко О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу завідуючого навчальної лабораторії «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» інституту високих технологій Київського національного університету ім. Т. Шевченка ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Кондратенко О.О., у цивільній справі № 761/28156/18 за позовом завідуючого навчальної лабораторії кафедри «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» Інституту високих технологій Київського національного університету ім. Т. Шевченка ОСОБА_2 до завідуючого кафедри «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» Інституту високих технологій Київського національного університету ім. Т. Шевченка ОСОБА_3, третя особа: Київський національний університет ім. Т. Шевченка, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати відповідь, -

УСТАНОВИВ:

У липні 2018 року завідуючий навчальної лабораторії «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» інституту високих технологій Київського національного університету ім. Т. Шевченка ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до завідуючого кафедри «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» Інституту високих технологій Київського національного університету ім. Т. Шевченка ОСОБА_3, третя особа: Київський національний університет ім. Т. Шевченка, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати відповідь. Зазначав, що з 2011 року він перебував на посаді завідуючого навчальної лабораторії "Молекулярної біотехнології та біоінформатики" Інституту високих технологій Київського національного університету імені Т. Шевченка. В 2014 році був мобілізований до ЗСУ. Після повернення 23 березня 2015 року з АТО і по теперішній час, з вини роботодавця, він не має умов і засобів для виконання своїх функціональних обов`язків, а також доступу у підвідомчу йому навчальну лабораторію. Керівництво Інституту високих технологій та Київського національного університету імені Т. Шевченка знехтувало його правами як працівника та людини, штучно створило умови для погіршення його умов праці, унеможливило виконання його функціональних обов`язків та відокремило його від трудового колективу і його дискредитації. 03 квітня 2017 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив роз`яснити йому де знаходиться його робоче місце, підвідомча його лабораторія та надати інформацію про її діяльність. Однак, станом на час звернення з позовною заявою до суду вказана заява з боку відповідача так і не була розглянута, відповідь отримана не була. У зв`язку з цим, відповідачем було порушено його право на одержання письмової відповіді про результати розгляду заяви, відповідно до ст. 18 Закону України "Про звернення громадян".

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив визнати бездіяльність завідувача кафедри "Молекулярної біотехнології та біоінформатики" Інституту високих технологій Київського національного університету імені Т. Шевченка ОСОБА_3, щодо ненадання відповіді на його заяву від 03 квітня 2017 року протиправною; зобов`язати завідувача кафедри "Молекулярної біотехнології та біоінформатики" Інституту високих технологій Київського національного університету імені Т. Шевченка ОСОБА_3 надіслати на його адресу письмову відповідь про результати розгляду його заяви від 03 квітня 2017 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року відмовлено в позові ОСОБА_2

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 14 червня 2019 року позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати бездіяльність відповідача протиправною щодо його заяви від 03 квітня 2017 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Зазначає, що в порушення положень ст. 275 ЦПК України судовий розгляд справи тривав понад 60 днів, судом першої інстанції не було постановлено ухвалу про подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Вважає помилковим висновок суду про те, що його заява до відповідача від 03 квітня 2017 року не є заявою в розумінні Закону України «Про звернення громадян», оскільки зміст заяви прямо стосується його права як працівника, на забезпечення інформацією, необхідної як засіб для виконання його роботи відповідно до положень КЗпП України. Він звернувся до відповідача з заявою, яка відповідає вимогам ст. 5 Закону України «Про звернення громадян», а тому відповідач був зобов`язаний її розглянути та надати відповідь або у разі відсутності у нього повноважень передати її до належної посадової особи, чи повернути йому з відповідним роз`ясненням. Разом з тим, відповідачем не було надано доказів вчинення будь-яких дій щодо його заяви в порядку і строки, визначені Законом України «Про звернення громадян». Звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні встановлено, що він не звертався із заявою до ректора Київського національного університету ім. Т. Шевченка, в той час, як в судовому засіданні, яке відбулося 22 лютого 2019 року, його представник повідомила суду протилежне, про що свідчить технічний запис судового засідання. В матеріалах справи є докази його звернення до ректора та директора Київського національного університету ім. Т. Шевченка по даному питанню. Вважає, що на момент подання заяви до відповідача, останній був його безпосереднім керівником, а тому був уповноважений розглядати його звернення. Крім того, заява не стосується кадрових питань, а стосується організаційних питань, за які відповідач був відповідальний, як завідуючий кафедрою. Звертає вагу на те, що звільнення відповідача не є підставою для уникнення ним відповідальності за порушення норм Закону України «Про звернення громадян» щодо його заяви за період перебування відповідача на посаді.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_3 , Київський національний університет ім. Т. Шевченка про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення. Відтак, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення,заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з 2011 року ОСОБА_2 обіймав посаду завідувача навчальної лабораторії «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» Інституту високих технологій Київського національного університету імені Т. Шевченка (а.с. 3).

Наказом №08-2007-04 від 11 грудня 2009 року ОСОБА_3 прийнято на посаду професора кафедри молекулярної біології, біотехнології та біофізики Інституту високих технологій Київського національного університету імені Т. Шевченка на умовах сумісництва у Київському національному університеті імені Т. Шевченка.

Наказом №08-252-04 від 18 лютого 2013 року на ОСОБА_3 , доктора біологічних наук, професора (0,5 ставки, спеціальний фонд) кафедри молекулярної біології, біотехнології та біофізики Інституту високих технологій Київського національного університету імені Т. Шевченка, з 07 лютого 2013 року до проведення конкурсу покладено виконання обов`язків завідуючого цією кафедрою.

Наказом №08-1432-04 від 27 червня 2018 року ОСОБА_3 звільнено за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України з 05 липня 2018 року (а.с. 40).

03 квітня 2017 року ОСОБА_2 - завідувач навчальної лабораторії «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» Інституту високих технологій Київського національного університету імені Т. Шевченка звернувся до завідувача кафедри молекулярної біотехнології та біоінформатики Інституту високих технологій Київського національного університету імені Т. Шевченка ОСОБА_3 із заявою, в якій просив з метою розуміння, планування подальшої роботи на кафедрі у 2017 році надіслати йому офіційне письмове роз`яснення щодо таких питань:

1.Де територіально знаходиться лабораторія молекулярної біотехнології та біоінформатики Інституту високих технологій?

2.Де знаходиться виділене йому робоче місце?

3.Хто є безпосереднім його керівником?

4.Чи є співробітники в його підпорядкуванні?

5.Чи проводить відповідач, як завідувач кафедри, регулярні прийоми для співробітників кафедри? Де саме на території КНУ ім.. Тараса Шевченка, в який час і день відбувається прийом працівників кафедри Інституту високих технологій?

Також, просив в офіційному письмовому вигляді надіслати йому таку інформацію:

1.Його обсяг роботи на 2017 рік згідно з його функціональними обов`язками;

2.Усю необхідну інформацію щодо проведення навчань і робіт у лабораторії молекулярної біотехнології та біоінформатики Інституту високих технологій;

3.Копію діючого Положення про кафедру молекулярної біотехнології та біоінформатики Інституту високих технологій.

Разом з тим, відповіді на подану ним заяву ОСОБА_2 не отримав.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог завідуючого навчальної лабораторії «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» інституту високих технологій Київського національного університету ім. Т. Шевченка ОСОБА_2 до завідуючого кафедри «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» Інституту високих технологій Київського національного університету ім. Т. Шевченка ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати відповідь.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_2 від 03 квітня 2017 року, в якій він просив роз`яснити йому, де знаходиться його робоче місце, підвідомча його лабораторія та надати інформацію про її діяльність, не є заявою в розумінні Закону України «Про звернення громадян».

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про засади запобігання і протидії корупції», «Про виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 заявив вимоги до суду як завідуючий навчальної лабораторії «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» інституту високих технологій Київського національного університету ім. Т. Шевченка. Звернення позивача із заявою 03 квітня 2017 року пов`язане із здійснення ним своїх прав та обов`язків як працівника Київського національного університету імені Т. Шевченка.

Тому, подана ОСОБА_2 заява від 03 квітня 2017 року не є зверненням у розумінні Закону України «Про звернення громадян», оскільки за своєю суттю є письмовим зверненням працівника до керівника. А відповідно, посилання позивача на порушення положень вказаного Закону є безпідставними.

Реалізація та механізм захисту прав працівників визначено трудовим законодавством, зокрема, КЗпП України.

Як було встановлено, в серпні 2011 року ОСОБА_2 було ознайомлено під особистий підпис з функціональними обов`язками, як завідувача навчальної лабораторії «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» Інституту високих технологій Київського національного університету імені Т. Шевченка (а.с.19-20). Згідно розпорядження №07-17/20 від 29 вересня 2017 року та додатку №1 до розпорядження №07-017/20 від 29 вересня 2017 року було закріплено робоче місце за завідувачем навчальної лабораторії «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» ОСОБА_2 робоче місце для проведення виробничої діяльності в кімнаті 102 кріогенного комплексу університету. Крім того, ОСОБА_2 було доручено виконання ряду завдань по підготовці лабораторних робіт для студентів кафедри молекулярної біотехнології та біоінформатики Навчальних планів та робочих програм відповідних дисциплін (більш детально завдання були сформовані та викладені у Додатку 1 до розпорядження, що є його невід`ємною частиною) (а.с. 21-27).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог завідуючого навчальної лабораторії «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» інституту високих технологій Київського національного університету ім. Т. Шевченка ОСОБА_2 до завідуючого кафедри «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» Інституту високих технологій Київського національного університету ім. Т. Шевченка ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати відповідь.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на порушення відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян», оскільки вказаний Закон не поширюється на відносини між сторонами.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта ОСОБА_2 щодо того, що він звертався із відповідними заявами до ректора Київського національного університету ім. Т. Шевченка, оскільки відповідачем у справі було визначено завідуючого кафедри «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» Інституту високих технологій Київського національного університету ім. Т. Шевченка ОСОБА_3

Також, є безпідставними доводи скарги щодо порушення строків розгляду позову, оскільки такі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення спору.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 375 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу завідуючого навчальної лабораторії «Молекулярної біотехнології та біоінформатики» інституту високих технологій Київського національного університету ім. Т. Шевченка ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2019 року

Суддя-доповідач

Судді