ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/53/19Головуючий по 1 інстанції - Костенко І.М.
Категорія: 308030000 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

за участю секретаря Попової М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

третя особа - Ватутінське виробниче управління житлово-комунального господарства;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Токар Ольга Михайлівна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Токар Ольги Михайлівни на заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 14 квітня 2006 року, постановлене під головуванням судді Костенка І.М. в залі Ватутінського міського суду Черкаської області 14 квітня 2006 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Ватутінське виробниче управління житлово-комунального господарства про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

27 лютого 2006 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Ватутінське виробниче управління житлово-комунального господарства про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовував тим, що за рішенням виконавчого комітету Ватутінської міської ради народних депутатів м. Ватутіне від 15 січня 1986 року № 20 його сім`ї із 4-х осіб було видано ордер №4 від 16 січня 1986 року на квартиру АДРЕСА_1 .

У 1997 році дочка ОСОБА_4 вийшла заміж та вибула на постійне місце проживання в м. Харків.

12 травня 2003 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу актовий запис № 55, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, серія НОМЕР_1 .

Позивач вказує, що у жовтні 2003 року дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 виїхали за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 посилається, що з часу виїзду відповідачів, вони припинили будь - які зв`язки з ним, так і з спірною квартирою. Всі обов`язки за договором найму жилого приміщення від 18 лютого 1986 року несе лише позивач, сплачує за всі комунальні послуги, проводить ремонти житлового приміщення та інше утримання квартири. Ніяких особистих речей відповідачів в даній квартирі не залишилось. Поважних причин відсутності відповідачів в жилому приміщенні за місцем реєстрації немає.

Позивач вказує, що будь яких зв`язків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із даною квартирою не підтримують, квартиру залишили, за квартиру та комунальні послуги не платять, в утриманні та ремонті квартири участі не приймають, не користуються жилим приміщенням без поважних причин понад 6 місяців, тому він вважає, що вони втратили право користування даним житлом. Факт тривалої відсутності відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 позивач підтверджує актами депутата Ватутінської міської ради від 21 січня 2005 року та 23 листопада 2006 року.

Тому позивач, посилаючись на те, що квартира не приватизована, що утворює йому ряд деяких незручностей, а саме не він не у змозі отримати субсидію, також надмірні сплати за комунальні послуги, якими відповідачі не користуються, позивач ОСОБА_1 просив суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 14 квітня 2006 року визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1

28 березня 2019 року ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Токар О.М. звернувся в суд із заявою про перегляд заочного рішення суду першої інстанції від 14 квітня 2006 року.

Ухвалою Ватутінського міського суду Черкаської області від 11 квітня 2019 року заяву представника відповідача ОСОБА_5 О ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 14 квітня 2006 року, ОСОБА_3 через свого представника адвоката Токар О.М. оскаржив рішення 07 травня 2019 року, подавши апеляційну скаргу.

Скаржник зазначає, що, не зважаючи на рішення суду першої інстанції, відповідачі не були зняті з реєстрації місця проживання на підставі такого рішення суду за весь час поки був живий позивач, тобто останній не скористався визнаним за ним судом правом на зняття з місця реєстрації осіб, які втратили право користування житлом, фактично рішення суду не було надано до виконання, а ОСОБА_3 безперешкодно користувався квартирою АДРЕСА_1 , протягом того часу, коли приїздив відвідувати батька.

Скаржник вказує, що 18 березня 2018 року він отримав довідку про зняття з реєстрації місця проживання АДРЕСА_3 у зв`язку із рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 12.04.2006 року № 2-105 /06 р. Тому до отримання довідки йому нічого не було відомо про рішення суду, тому ОСОБА_3 не знав про існування вказаного рішення. Після ознайомлення із вказаним рішенням, він подав заяву про перегляд рішення, яку суд не задовольнив, тому він і оскаржує рішення суду першої інстанції. Скаржник, посилаючись на те, що в разі скасування заочного рішення та розгляду справи за участю всіх належно повідомлених сторін, рішення суду було б прийняте в іншому виразі, ніж оскаржуване, адже факт втрати права користування помешканням квартири АДРЕСА_1 , спростовується наданими скаржником документами, то ОСОБА_3 , просить суд скасувати рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 14 квітня 2006 року та закрити провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив до суду апеляційної інстанції.

Згідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 травня 2019 року для розгляду вказаної справи визначено колегію суддів Апеляційного суду Черкаської області: суддя доповідач Вініченко Б.В., судді Храпко В.Д., Сіренко Ю.В.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 10 травня 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 рокуу № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» апеляційний суд Черкаської області ліквідовано, утворено Черкаський апеляційний суд.

Відповідно до ч. 5 ст. 31 ЦПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у провадженні суду, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом.

26 липня 2019 року розпочав свою роботу Черкаський апеляційний суд, у зв`язку з чим суду була передана для розгляду вказана цивільна справа.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями через систему документообігу суду визначено для розгляду суддю (суддю-доповідача) Черкаського апеляційного суду Нерушак Л.В. та суддів у складі колегії: Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року справу прийнято до свого провадження суддею Черкаського апеляційного суду Нерушак Л.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08 серпня 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено на 05 вересня 2019 року на 09:30 год. з повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Токар О.М., яка з`явилася в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вище вказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог, посилаючись, що відповідачі, будучи зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_3 , з жовтня 2003 року повністю припинили зв`язки із вказаною квартирою: в квартирі не проживають, особистих речей не залишили, квартирної плати та інших платежів по комунальних послугах не сплачують, участі в утриманні та ремонті квартири не приймають, внаслідок чого позивач змушений оплачувати комунальні послуги за відповідачів, якими вони не користуються, що підтверджується довідкою про проживання № 3 від 17 лютого 2006 року та актом депутата Ватутінської міської ради від 21 листопада 2005 року, якими підтверджується, що відповідачі, будучи зареєстрованими в АДРЕСА_3 , більше 6 місяців за вказаною адресою фактично не проживають. За таких обставин, суд дійшов висновку на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України, що є підстави для задоволення позову, оскільки при тимчасовій відсутності членів сім`ї наймача за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців, а тому суд визнав відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи за рішенням виконавчого комітету Ватутінської міської ради народних депутатів м. Ватутіне від 15 січня 1986 року № 20 сім`ї із 4-х осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 було видано ордер № 4 від 16 січня 1986 року на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 7).

18 лютого 1986 року було укладено типовий договір оренди житлового приміщення з наймачем ОСОБА_1 на основі ордеру № 4 від 16 січня 1986 року (а. с. 6).

12 травня 2003 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу актовий запис № 55, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області, серія НОМЕР_1 (а.с. 5).

Згідно даних довідки № 3 від 17 лютого 2006 року, виданої Ватутінським виробничим управлінням житлово комунального господарства ОСОБА_1 дійсно є жителем АДРЕСА_4 , проживає АДРЕСА_5 АДРЕСА_3 . Склад сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дочка виписана 12 серпня 1996 року у зв`язку з виїздом в іншу місцевість (а. с. 8).

Із даних актів депутата Ватутінської міської ради Черкаської області від 21 листопада 2005 року та 23 січня 2006 року вбачається, що зі слів сусідів та квартиронаймача ОСОБА_1 колишня дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживають з жовтня місяця 2003 року. (а.с. 9-10).

Позивач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається із матеріалів справи( а.с. 48).

Статтею 71 ЖК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) поміщення дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника - протягом усього часу їх перебування в цьому закладі, у родичів, опікуна чи піклувальника, якщо в будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

У члена сім`ї наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування останнім виникає у зв`язку із включенням до ордера.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінив докази в їх сукупності, обґрунтовано виходив з того, що відповідачі за вказаною адресою фактично не проживають більше 6 місяців, особистих речей не залишили, витрати в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не приймають участі, тому наявні підстави для визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у зв`язку зі смертю позивача не підлягають задоволенню колегією суддів, оскільки є необґрунтованими, і такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини 3 статті 377 ЦПК України визначено, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Як вбачається із наявних матеріалів справи та вимоги закону дані правовідношення не допускають правонаступництва, а тому у зв`язку із смертю позивача у травні 2018 року не підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Також безпідставними та необгрунтованими є доводи відповідача в апеляційній скарзі, що він приїздив до батька та в цей період безперешкодно користувався квартирою, був зареєстрований за вказаною адресою до 2018 року, що відповідачу не було відомо про рішення суду першої інстанції, оскільки він не отримував судових повісток та рішення суду.

Дані доводи скаржника спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, про його відсутність у вказаній квартирі з жовтня 2003 року, яку він залишив разом з матір`ю, переїхавши в інше місце проживання, та будучи повнолітнім на той час.

Доводи представника відповідача в суді апеляційної інстанції щодо того, що відповідач не отримував судових повісток та рішення суду першої інстанції від 2006 року, апеляційний суд оцінює критично, оскільки вбачається із матеріалів справи, що судом направлялися виклики та телеграми за адресою у місті Харкові, які не отримувались відповідачами за терміном зберігання ( а.с.14, 15). Не користуючись житлом, та постійно не проживаючи з жовтня 2003 року, що підтверджується доказами у справі , актами, складеними народним депутатом з участю сусідів даного будинку, які мешкають к квартирах поряд з квартирою позивача, відповідач не надав доказів, що утримував житло, оплачував комунальні платежі у вказаний період. Також відсутні будь- які докази, що у квартирі знаходились чи знаходяться речі відповідача, що ним не підтверджено, а лише зазначено його представником у поясненнях без належного підтвердження доказами.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що позивачем дана квартира була приватизована у 2008 році, та єдиним власником квартири став лише позивач ОСОБА_1 , що вбачається із довідки від 05.06. 2018 року ( а.с. 50 ) Відповідач ОСОБА_1 не виявляв цікавості щодо квартири та її утримання до дати смерті батька у 2018 році, і лише після смерті батька почав активно проявляти інтерес до вказаної квартири.

Суд апеляційної інстанції, посилаючись на практику Європейського Суду, вважає за необхідне зазначити, що у справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи «Салов проти України», п. 93 «Проценко проти України», п. 26). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення «помилки, що має фундаментальне значення для судової системи» (рішення у справі «Сутяжник проти Росії, п. 38).

Було зазначено, що застосування скаржником спроби оскарження остаточного та обов`язкового рішення суду з причин процесуального характеру без належного обґрунтування підстав для подібного продовження втручання в принцип «res judicata» (тобто принцип остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення) не можуть вважатися причинами фундаментального характеру.

Наголошено, що відхід від цього принципу можливий лише, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі у зв`язку із смертю позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірен,і та їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення, тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Токар Ольги Михайлівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 14 квітня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Ватутінське виробниче управління житлово-комунального господарства про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів, з дня складення повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 06 вересня 2019 року .

Головуючий Л.В. нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов