Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 637/318/17

провадження № 61-30534св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Шевченківська районна державна адміністрація Харківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року у складі судді Тордія Е. Н. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Карімової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Харківській області), Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області (далі - Шевченківської РДА Харківської області) про визнання договору оренди земельної ділянки поновленим, посилаючись на те, що 20 грудня 2005 року між нею як орендарем та Шевченківською РДА Харківської області як орендодавцем було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу, розташованої на території Старовірівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, строком на 10 років (далі - Договір оренди). Цей договір зареєстровано у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі в Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 31 січня 2006 року за № 07. Пунктом 7 Договору оренди передбачено, що орендар має переважне право поновити його на новий строк, письмово повідомивши про це орендодавця не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору. 31 січня 2016 року вона звернулася до ГУ Держгеокадастру у Харківській області з повідомленням про продовження Договору оренди, однак листом від 01 березня 2016 року їй було відмовлено в поновленні вказаного договору у зв`язку з тим, що заява не була направлена за 60 днів до закінчення строку його дії. 19 лютого 2016 року вона отримала лист Шевченківської РДА Харківської області з проектом додаткової угоди про внесення змін до Договору оренди для підписання та передачі до ГУ Держгеокадастру у Харківській області. 14 та 15 квітня 2016 року вона повторно направила відповідачам заяви про поновлення Договору оренди з проектами додаткових угод, проте отримала відмови. Оскільки вона продовжує користуватися земельною ділянкою і відповідачі протягом місяця після закінчення строку дії договору, тобто до 01 березня 2016 року, не направили їй лист-повідомлення про заперечення щодо поновлення Договору оренди, вважала цей договір поновленим на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі». Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати Договір оренди поновленим на той самий строк.

В запереченні на позовну заяву ГУ Держгеокадастру у Харківській області зазначило, що строк дії Договору оренди закінчився 31 січня 2016 року і ОСОБА_1 не надала доказів виконання вимог пункту 7 Договору орендищодо повідомлення орендодавця про намір продовжити його дію не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено. Визнано договір оренди землі від 20 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 та Шевченківською РДА Харківської області, зареєстрований Шевченківським районним відділом Харківської регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 31 січня 2006 року за № 07, поновленим на той самий строк.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що після закінчення строку дії Договору оренди ОСОБА_1 продовжила користуватися земельною ділянкою, вносила орендні платежі, звернулася до орендодавця з пропозицією щодо продовження дії договору та направила йому проект додаткової угоди, а орендодавець протягом місяця після закінчення строку дії Договору оренди не направив орендарю лист-повідомлення про заперечення щодо поновлення договору оренди земельної ділянки, у зв`язку з чим дію оспорюваного договору було продовжено з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Харківській областівідхилено. Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У листопаді 2017 року ГУ Держгеокадастру у Харківській області подалодо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2017 року,в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що умовами пункту 7 Договору оренди передбачено право орендаря звернутися до орендодавця з повідомленням про намір продовжити дію договору не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку його дії. Строк дії Договору оренди закінчився 31 січня 2016 року, а ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою про намір продовжити його дію лише у лютому 2016 року. Крім цього, звернувшись із заявою про намір продовжити дію Договору оренди після закінчення строку його дії, ОСОБА_1 не дотрималася порядку поновлення договору оренди земельної ділянки, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», тому висновок місцевого суду, з яким погодився апеляційний суд, про наявність у позивача переважного права перед іншими особами на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк є необґрунтованим.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Орджонікідзевського районного суду Запорізької області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 травня 2018 року справу № 637/318/17 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 20 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та Шевченківською РДА Харківської області було укладено Договір оренди, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі в Шевченківському районному відділі Харківської регіональної філії «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 31 січня 2006 року за № 07.

Згідно з пунктами 2, 7 Договору оренди в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,0000 га. Договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 39 Договору оренди передбачено, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Як правильно встановлено судами, Договір оренди було укладено 20 грудня 2005 року строком на 10 років, а державну реєстрацію його проведено 31 січня 2006 року, тому строк дії цього договору закінчився 31 січня 2016 року.

31 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою про продовження дії Договору оренди.

Листом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 01 березня 2016 року № Х-2874/0/14-2702/0/21-16 ОСОБА_1 відмовлено у поновленні Договору оренди у зв`язку з тим, що вона не виконала вимоги пункту 7 цього договору.

19 лютого 2016 року ОСОБА_1 отримала лист Шевченківської РДА Харківської області з проектом додаткової угоди про внесення змін до Договору оренди для підписання та передачі до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

14 та 15 квітня 2016 року ОСОБА_1 повторно направила до ГУ Держгеокадастру у Харківській області та Шевченківській РДА Харківської області заяви про поновлення Договору оренди з проектами додаткових угод.

Листом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 06 травня 2016 року № Х-7618/0/14-7144/0/21-16 ОСОБА_1 відмовлено у поновленні Договору оренди та укладенні додаткової угоди у зв`язку з тим, що вона порушила передбачений умовами договору 60-денний строк для звернення із заявою про його поновлення.

Згідно з частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Частиною першою статті 626 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Згідно з частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України про переважне право наймача на укладення договору найму на новий строк.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, визначених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Такий висновок відповідає вимогам абзаців 6-8 статті 33 Закону України «Про оренду землі», зі змісту яких вбачається, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не надіслав листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору, то необхідно у випадку поновлення договору оренди землі в обов`язковому порядку укласти протягом місяця додаткову угоду із уповноваженим керівником органу виконавчої влади без прийняття органом виконавчої влади рішення про поновлення договору оренди землі щодо земель державної власності.

Тобто за будь-яких обставин, в обов`язковому порядку продовження чи поновлення договору оренди землі відбувається за укладення сторонами додаткової угоди. При цьому повноваження керівника органу виконавчої влади, уповноваженого підписувати додаткову угоду до договору оренди землі підтверджуються рішенням цього органу і не виникають автоматично при зайнятті відповідної посади.

Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 18 березня 2015 року у справі № 6-3цс15, від 10 червня 2015 року у справі № 6-70цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-146цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2027цс15 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 05 червня 2019 року у справі № 709/433/17 (провадження № 14-169цс19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Вирішуючи цей спір, суди попередніх інстанцій неправильно застосували вищенаведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Висновок судів про задоволення позову у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 продовжила користуватися земельною ділянкоюпісля закінчення строку дії Договору оренди і орендодавець не направив орендарю лист-повідомлення про заперечення щодо поновлення Договору оренди, у зв`язку з чим дію оспорюваного договору було продовжено, є безпідставним з огляду на таке.

За змістом вищенаведеної статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди відбувається за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Встановивши що ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою про продовження дії Договору оренди лише 31 січня 2016 року, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про дотримання позивачем процедури і строків реалізації переважного право на продовження Договору оренди.

Після закінчення строку дії Договору оренди листами ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 01 березня 2016 року № Х-2874/0/14-2702/0/21-16 та від 06 травня 2016 року № Х-7618/0/14-7144/0/21-16 ОСОБА_1 повідомлено про прийняте рішення щодо заперечення в поновленні Договору оренди.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з Рекомендаціями № R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року, термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибирати з кількох юридично доступних рішень те, яке буде більш прийнятним. Відтак дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Оскільки строк дії Договору оренди землі закінчився, новий договір з орендарем не укладався, додаткова угода його сторонами не підписувалася, то обставини, які б давали позивачу юридичні підстави займати спірну земельну ділянку на праві оренди, відсутні.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання апеляційної та касаційної скарг ГУ Держгеокадастру у Харківській області сплатило судовий збір в загальному розмірі 1 472 грн. Тому у зв`язку з відмовою в позові ці грошові кошти підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 жовтня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, Шевченківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання договору оренди земельної ділянки поновленим відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру в Харківській області 1 472 (одну тисячу чотириста сімдесят дві) грн судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов