КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 367/8185/17 Головуючий у 1 інстанції: Пархоменко О.В.
провадження № 22-ц/824/2434/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Задорожній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2018 року у складі судді Пархоменко О.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом про розірвання шлюбу, який обгрунтовувала тим, що 14 лютого 1997 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого вони мають спільних 3-х дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2; сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають з нею. Питання про участь відповідача у вихованні дітей та їх утримання не врегульовані та будуть вирішуватися в окремому провадженні.

Позивачка зазначала, що на превеликий жаль, одруження з відповідачем виявилося невдалим. За час перебування у шлюбі сімейні стосунки та спільне подружнє життя не склалося із-за того, що у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки. На її думку, дії та поведінка відповідача суперечать її уявленням про мораль, сімейні цінності та законність і саме це було причиною суперечок, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю немає.

У зв'язку з вказаним ними було прийняте спільне рішення про припинення шлюбних відносин і вже тривалий час, як подружні відносини між ними припинені і вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства.

Позивачка також вказувала, що поділ спільного майна між подружжям не врегульовано та буде вирішуватися в окремому провадженні.

Вони з відповідачем неодноразово намагалися спілкуватися між собою, але збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної поваги та любові один до одного, взаємодопомоги та підтримки, що між ними відсутнє. Відтак, вважала, що примирення між ними є неможливим, а збереження шлюбу суперечить її інтересам.

Зважаючи на те, що вони з відповідачем не ведуть спільного господарства, стосунків не підтримують, а також враховуючи формальний характер їх шлюбу, просила суд розірвати їх шлюб та не надавати їм додаткового строку для примирення, оскільки, на її погляд, це є безперспективно та недоцільно з огляду на характер відносин між нею та відповідачем.

У зв'язку із викладеними обставинами позивачка просила розірвати шлюб між нею ОСОБА_3.) та ОСОБА_2, який зареєстрований 14 лютого 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради (актовий запис №119).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2018 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 14 лютого 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради, актовий запис №119, розірвано.

Після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище «ОСОБА_3».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сім'я сторін розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що від 14 лютого 1997 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі і від даного шлюбу мають повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітніх дітей доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають і позивачка заперечує проти примирення.

Крім того, згідно наданого представником позивача ОСОБА_7 листа з порталу Судової влади України Відомості про справу у Приморському районному суді міста Одеси, в ньому перебуває у провадженні цивільна справа №522/18188/18, номер провадження 2/522/8536/18, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, розгляд якої призначено на 06.12.2018 року.

З вказаним висновком погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з вимогами ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається

За ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відсутність вільної згоди на розірвання шлюбу одного з подружжя не є перепоною, оскільки відповідно до сімейного законодавства регулювання шлюбно-сімейних правовідносин в Україні здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги та взаєморозуміння. Встановивши право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу, держава зебезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Тобто, підставою для розірвання шлюбу є те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що сім'я сторін розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Зазначене підтверджуються поясненнями представника позивача ОСОБА_7 та матеріалами справи.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що позивачка звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу ще 30 листопада 2017 року, 03 березня 2018 року заочним рішенням Ірпінського міського суду позов був задоволений і шлюб було розірвано між сторонами, а ухвалою від 11 жовтня 2018 року заочне рішення про розірвання шлюбу було скасоване на призначено справу до судового розгляду на 30 жовтня 2018 року, і за весь цей час, протягом майже року, апелянтом не було зроблено реальних дій для примирення, а навпаки, ним було пред'явлено позов щодо поділу майна.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 31 січня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: