Дата документу 25.01.2019 Справа № 335/5276/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/5276/18 Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко І.А.
провадження № 22-ц/807/612/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, визнання пункту кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів, визнання пункту кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 16.06.2015 р. між нею та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № Z03.211.71688.

Згідно п. 1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 79315,00 грн., а Позичальник зобов'язався повернути його разом із процентними платежами та платою за кредитне обслуговування, згідно з умовами цього Договору та Додатком №1 від 10 червня 2016р. Строк кредиту становить 60 місяців (5 років). Згідно з п. 1.8 кредитного договору, кредитні кошти надаються шляхом перерахування на рахунок, відкритий у ПАТ «Ідея Банк». За умовами п. 1.3 кредитного договору, процентна ставка по кредиту становить 1,9900% річних від залишкової суми кредиту. Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 2.5000% від початкової суми кредиту.

Вказану у п. 1.4 умову кредитного договору ОСОБА_3 вважає незаконною, оскільки вона суперечить вимогам ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2017 р. №168, а тому дана умова кредитного договору підлягає визнанню недійсною.

На підставі ст. 216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оскільки від позивача відповідач отримував кошти незаконно, позивач просить суд зобов'язати банк провести новий розрахунок суми заборгованості за кредитним договором без урахування плати за кредитне обслуговування.

З огляду на зазначене, ОСОБА_3 просить визнати недійсним п. 1.4 Кредитного договору Z03.211.71688 від 16.06.2015 р. між ОСОБА_3 та ПАТ «Ідея Банк» та застосувати наслідки недійсності частини правочину. Зобов'язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором за весь час погашення кредиту.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано недійсним пункт 1.4 Кредитного договору № Z03.211.71688 від 16 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Ідея Банк» щодо плати за обслуговування кредиту (щомісячно) у розмірі 2,5000% від початкової суми кредиту. Зобов'язано ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № Z03.211.71688 від 16 червня 2015 року, за весь час погашення кредиту, з урахуванням визнання недійсною умови щодо плати за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 2,5000% від початкової суми кредиту. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Ідея Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову та вирішити питання судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 03 грудня 2018 року (а.с.80-81), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 27 грудня 2018 року для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк».

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому положення п. 1.4 кредитного договору про встановлення плати за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 2,5% підлягає визнанню недійсним.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, та сторонами не спростовується, що 16.06.2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №Z03.211.71688, за умовами п. 1.1 якого Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 79315,00 грн., а Позичальник зобов'язався повернути його разом із процентними платежами та платою за кредитне обслуговування, згідно з умовами цього Договору та Додатком №1 від 10 червня 2016 року. Строк кредиту становить 60 місяців (5 років) (а.с. 5-7).

Таким чином встановлено, що банк надав позичальнику кредит на поточні потреби, тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

За умовами п. 1.3 кредитного договору, процентна ставка по кредиту становить 1,9900% річних від залишкової суми кредиту.

Пунктом 1.4 цього договору передбачено плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 2,500% від початкової суми кредиту. Проте в умовах договору відсутні пояснення в чому саме полягає кредитне обслуговування.

Відповідно до Графіку щомісячних внесків за кредитним договором № Z03.211.71688 від 16 червня 2015 року, що є додатком до кредитного договору, сторони погодили строки та порядок внесення щомісячних платежів. При цьому, платіж 2,500% від суми кредиту визначено в Графіку як комісія.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов'язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції стосовно незаконності встановлення у кредитному договорі щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме послуги, яка супроводжує кредит. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Таким чином, умови кредитного договору, якими встановлено обов'язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, ст. 274, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегіясуддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 жовтня 2018 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: