Справа № 461/619/18 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/2791/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Левика Я.А.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: прокурора Заяць І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Заступника прокурора Львівської області на рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: Львівської міської ради про поділ майна подружжя в натурі,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя в натурі, який в процесі розгляду справи уточнила та просила: визнати за нею право особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 та на гараж (нежитлове приміщення), який розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 , загальною площею, встановленою у технічному паспорті.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що проживає у квартирі АДРЕСА_1 разом із своїм чоловіком ОСОБА_2 Вказану квартиру, а також гараж на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 було придбано за спільні кошти, а тому вказані об`єкти нерухомого майна перебувають у спільній сумісній власності. У квартирі та гаражі позивач має намір провести перепланування, однак для цього необхідно згоду іншого співвласника, що в подальшому дасть можливість отримати відповідний дозвіл від органу місцевого самоврядування. Однак, такої згоди чоловік не надає. На підставі наведеного просила задовольнити позов.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2018 року, в якому виправлено описку ухвалою цього суду від 14 травня 2018 року, позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право особистої власності на нежитлове приміщення гаражу, який розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 загальною площею 20,5 кв.м. Частка АДРЕСА_3 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив Заступник прокурора Львівської області.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що земельна ділянка, на якій розташовано спірний гараж, є комунальною власністю і перебуває у віданні Львівської міської ради. Вказує, що розпорядження щодо надання згоди на розміщення спірного гаража на земельній ділянці, а саме на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 , органом місцевого самоврядування не приймалось, що свідчить про самовільне розміщення гаража та зайняття земельної ділянки та порушує права Львівської міської ради. Вважає, що метою подання даного позову є не поділ майна подружжя, оскільки спірний гараж не входить до його складу, а набуття права на таке майно, що є недопустимим, так як набуття права власності регулюється окремими правовими нормами. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор Заяць І.Є. підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній. Інші учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представника Львівської міської ради Гасюка Т.Б. надійшли письмові клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, тому їхня неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Згідно із ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 24 червня 2015 року в справі № 6-318цс15 і 7 жовтня 2015 року в справі № 6-1622цс15.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій розташовано спірний гараж, є комунальною власністю і перебуває у віданні Львівської міської ради.

Відповідно до довідки ОСББ «Академічний дім» відповідач ОСОБА_2 являється власником квартири АДРЕСА_4 . На прибудинковій території вказаного будинку ОСОБА_2 користується гаражем та використовує його для власних потреб (а.с. 23).

Встановлено, що розпорядження щодо надання згоди на розміщення спірного гаража на земельній ділянці, а саме на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 , Львівською міською радою не видавалось.

Крім цього позивачем не надано суду правовстановлюючих документів на спірний гараж.

Суд першої інстанції, визнаючи за позивачкою право власності на спірний гараж, вищенаведених обставин справи не врахував, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи ОСОБА_2 , викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо відсутності підстав для подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі прокурором, є безпідставними, оскільки прокурор особливий суб`єкт цивільного процесу, і його участь викликана необхідністю виконання функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом «Про прокуратуру». Тобто ця функція представництва інтересів у суді є для органів прокуратури конституційною. Звернення прокурора із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції є законним та відповідає приписам Закону України «Про прокуратуру» відповідно до якої з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну скаргу та касаційну скаргу.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 апелянтом не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2018 року в частині задоволенні позову ОСОБА_1 скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: Львівської міської ради про визнання за ОСОБА_1 право особистої власності на нежитлове приміщення гаражу, який розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 загальною площею 20,5 кв.м. відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 06.09.2019

Головуючий

Судді