ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1150/19 Справа № 205/914/18 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі: головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Каратаєвої Л.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14 серпня 1999 року по 16 грудня 2014 року, сторони є батьками доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року з відповідача на її користь на утримання доньки було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. Разом з тим, з 2010 року донька навчається в платній школі НВК № 148 «Планета Щастя», з січня 2015 року по травень 2017 року позивачем було витрачено на оплату навчання дитини 42 515 гривень 10 коп. Крім того, за договором № 22/16/ПВ від 22 вересня 2016 року про надання освітніх послуг щодо підготовки до вступу до вищого навчального закладу дитина з 1 жовтня 2016 року по 30 квітня 2017 року навчалася в Дніпропетровському університеті імені Альфреда Нобеля на платних курсах, вартість яких склала 1 589 гривень. Також, доньці стоматологом було поставлено діагноз ІІ клас по Енгелю, скупченість фронтальних зубів на верхній та нижній щелепі ІІ ступеню, глибокий прикус, стирання ріжучих поверхнею нижніх та верхніх фронтальних зубів. Крім цього, дитина хворіє хворобою Акне по дерматології. Зазначені хвороби потребують діагностик, лікування, спеціального харчування. У жовтні 2016 року доньці проводилося хірургічне втручання, вартість якого склала 400 гривень. Таким чином, за період з 23 серпня 2016 року по 17 вересня 2017 року на лікування було витрачено 17 667 гривень 46 коп.

Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідача на її користь разово Ѕ частину додаткових витрат на доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на лікування за період з 23 серпня 2016 року по 17 вересня 2017 року у розмірі 8 833 гривень 73 коп та на навчання за період з 1 січня 2015 року по 31 травня 2017 року у розмірі 22 052 гривень 05 коп, а всього 30 885 гривень 78 коп, та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 разово додаткові витрати на лікування доньки ОСОБА_3 на користь матері ОСОБА_2 у розмірі 8 438 гривень 96 коп. та судові витрати у розмірі 30 гривень, а всього 8 468 гривень 96 коп.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 704 гривень 80 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В свою чергу не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині не задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове в цій частині про їх задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 1999 року (а.с. 4).

Сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 29 грудня 2014 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 5).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року з відповідача на користь позивача на утримання доньки було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 лютого 2015 року і до повноліття дитини чи змін у майновому становищі сторін (а.с. 6).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року було залишено без змін, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь додаткові витрати на дитину у розмірі 6 914 гривень 50 коп та судові витрати у розмірі 275 гривень 60 коп, у задоволенні інших позовних вимог було відмовлено (а.с. 7-8, 9-10).

ОСОБА_3 потребує лікування у лікаря стоматолога, має діагноз ІІ клас по Енгелю, скупченість фронтальних зубів на верхній та нижній щелепі ІІ ступеня, глибокий прикус, стирання ріжучих поверхонь нижніх та верхніх фронтальних зубів (а.с. 43, 44); також хворіла на хворобу Акне та потребувала лікування у лікаря дерматолога (а.с. 65-69).

На підставі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

На підставі ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Донька сторін ОСОБА_3 на час проходження лікування у лікаря стоматолога з 1 вересня 2016 року по 13 січня 2017 року і у лікаря дерматолога з 23 серпня 2016 року по 17 вересня 2017 року була неповнолітньою, навчалася у НВК № 148 (а.с. 14), а згодом в Університеті ім. Альфреда Нобеля (а.с. 18), не працювала, здійснювати оплату витрат на своє лікування не мала змоги, у зазначений період часу знаходилася на утриманні своєї матері, якою здійснювалася оплата лікування доньки, за лікування у лікаря стоматолога було сплачено у загальному розмірі 9 130 гривень (а.с. 45, 51), вартість лікарських препаратів, які було призначено для лікування Акне лікарем дерматологом (а.с. 65-69), у загальному розмірі склала 7 747 гривень 91 коп (а.с. 129, 130).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки батьки мають рівні обов'язки стосовно матеріального забезпечення і утримання дитини, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на доньку ОСОБА_3., у розмірі 8 438 гривень 96 коп, що складає Ѕ частину від загальної суми, яку позивачем було сплачено за лікування ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення витрат на навчання та харчування у школі, а також витрат на підготовку до вступу до вищого навчального закладу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що витрати на відвідування дитиною школи чи підготовчих курсів до вступу до вищого навчального закладу не мають ознаки надзвичайності, вони мають відноситися до звичайних витрат на утримання дитини, забезпечення яких тим з батьків, з яким діти не проживають, здійснюється за рахунок аліментних зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд помилково не задовольнив її позовні вимоги щодо навчання доньки, вважає їх додатковими витратами, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з аналізу ч. 1 ст. 185 СК України, вбачається, що додатковими витратами можуть вважатися витрати на забезпечення особливих потреб дитини, що виходять за межі звичайних, побутових, до яких не можуть бути віднесені витрати на навчання в школі чи на відвідування підготовчих курсів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що з дозволу матері, їхня дитина нанесла на тіло татуювання, що унеможливлює існування дерматологічної хвороби шкіри є необґрунтованими, так як доказів на підтвердження даного твердження відповідачем суду не надано, як і не надано доказів існування причинно-наслідкового зв'язку між хворобою та можливістю нанести на тіло татуювання.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд не звернув уваги, що з-поміж наданих позивачкою квитанцій містяться квитанції про придбання таких препаратів як мило дегтярне, Но-шпа, вітаміни, які не призначалися лікарями на лікування доньки є безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту рішення суду та розрахунку витрат на лікування, судом було відраховано суми коштів витрачених на вищезазначене і в цій частині позовні вимоги задоволені не були.

Твердження про те, що позивачка мала можливість вирішувати стоматологічні проблеми доньки в державній безкоштовній лікарні, замість приватного лікаря, при цьому не узгодила дане питання з ним як з батьком дитини, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на час лікування у лікаря стоматолога донька проживала з матір'ю, яка мала право самостійно обирати в якій лікарні здійснювати лікування доньки. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Виконуючи свої обов'язки як батька, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості приймати участь у вирішенні вищевказаних питань, що стосуються здоров'я дочки, однак таким правом не скористався.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

Л.О. Каратаєва

І.Ю. Ткаченко