Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 534/1298/2016

провадження № 61-493св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічними позовами) - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі за первісним позовом (позивачі та треті особи за зустрічними позовами): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Пилипчук Л. І.,

Бондаревської С. М., Дряниці Ю. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 90 760,00 доларів США під 12,9 % річних, строком до 24 грудня 2032 року. На забезпечення виконання зобов`язань за указаним кредитним договором, 25 грудня 2007 року, між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов`язалась відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли із вказаного кредитного договору. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань, станом на 04 липня 2016 року, виникла заборгованість у розмірі 74 451,49 доларів США, із яких: заборгованість за кредитом - 63 798,20 доларів США, заборгованість за відсотками -

10 653,29 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту - 17 975,41 грн та пені за прострочення сплати процентів - 50 233,82 грн.

Ураховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі

74 451,49 доларів США.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до

ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_2 , про поновлення законних прав та інтересів споживача банківських послуг та визнання договору про надання споживчого кредиту від 25 грудня 2007 року № 0 недійсним.

Зустрічний позов мотивований тим, що оскаржуваний договір укладено із порушеннями загальних вимог, встановлених ЦК України (статті 3, 6, 13, 192, 203, 215, 627, 628 ЦК України) та вимог спеціального законодавства (Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про банки та банківську діяльність», Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечними боргом і іпотечними сертифікатами», Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168), зокрема: банком перед укладенням оскаржуваного договору не надано у письмовій формі інформацію про умови кредитування, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту. Жодного інформаційного листа для ознайомлення та підписання йому банком не надавалося. Також у договорі не визначено, що валютні ризики, пов`язані з підвищенням вартості валюти (долару США) зобов`язання, покладені тільки на позичальника. Оскаржуваний договір не містить пункту чи посилань на правило за яким змінюється процентна ставка за кредитом. Інші документи, що підтверджують надання інформації позичальнику щодо правила, за яким змінюється процентна ставка за кредитом (договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного Банку України або у інших випадках) ним не підписувались та йому для ознайомлення не надавалися.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати договір про надання споживчого кредиту від 25 грудня 2007 року № 0 недійсним.

Також, у вересні 2016 року до суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до

ПАТ «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання поруки за договором поруки від 25 грудня 2007 року припиненою.

Позов мотивовано тим, що вимогу про порушення зобов`язання ОСОБА_1 щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом

від 14 березня 2016 року № 30-12/32555 банком на її адресу було направлено

17 березня 2016 року, яка була отримана нею 18 березня 2016 року, а з позовом до суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся 08 липня 2016 року, тобто через 19 місяців після останньої сплати суми кредиту ОСОБА_1 (26 вересня 2014 року) та через 13 місяців після останньої сплати суми відсотків за користування кредитом ОСОБА_1 (25 травня 2015 року). Крім того, вважала, що умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки у розумінні статей 251, 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У зв`язку із чим вважала, що порука за кредитним договором від 25 грудня 2007 року є припиненою, оскільки банк з вимогою щодо повернення боргу звернувся до неї із пропущенням шестимісячного строку, встановленого статтею 559 ЦК України.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просила визнати поруку за договором поруки від 25 грудня 2007 року такою, що припинена.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 липня

2017 року відмовлено у задоволенні первісного позову.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту від 25 грудня

2007 року № 0, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано поруку за договором поруки від 25 грудня 2007 року, укладений між

АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 такою, що припинена.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір

від 25 грудня 2007 року, укладений позичальником під впливом обману з боку банку, оскільки перед укладенням кредитного договору банк не надав йому в повному обсязі попередню інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що у відповідності до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» розцінюється як елемент нечесної підприємницької діяльності, а тому на підставі статті 230 ЦК України такий договір є недійсним з моменту укладення. Крім того, визнаючи припиненою поруку ОСОБА_2 , суд виходив з того, що передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя необхідно обчислювати з дати прострочення позичальником чергового платежу, а саме з 26 червня 2015 року, тоді як кредитор звернувся з вимогою до поручителя поза цим строком.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2017 року рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 липня

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 74 451,49 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 63 798,20 доларів США, заборгованості за відсотками - 10 653,29 доларів США та пені - 68 209,23 грн (пеня за прострочення сплати кредиту - 17 975,41 грн та пеня за прострочення сплати відсотків - 50 233,82 грн).

У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання договору споживчого кредиту недійсним, апеляційний суд виходив з того, що підстави для визнання кредитного договору недійсним відсутні, оскільки оскаржуваний кредитний договір укладено у письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позичальник на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його вимоги; банк надав позичальнику документи, які передували укладенню договору споживчого кредиту, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою, суд виходив із того, що банк пред`явив вимогу до поручителя щодо повернення боргу в установлений частиною четвертою статтею 559 ЦК України строк. Задовольняючи вимоги банку, виходив з того, що у зв`язку із порушенням боржником кредитного зобов`язання, яке забезпечене порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2017 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У грудні 2017 року касаційна скарга передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У лютому 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 25 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти (кредит) у іноземній валюті у розмірі

90 760,00 доларів США, строком до 24 грудня 2032 року для придбання квартири.

На забезпечення виконання указаних зобов`язань 25 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого

ОСОБА_2 зобов`язалася перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 25 грудня

2007 № 0. Відповідальність є солідарною.

Згідно з пунктом 1.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору.

За користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,90 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору (п. 1.3.1 Договору).

Пунктом 1.3.3 кредитного договору передбачено, що нараховування процентів за цим договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог законодавства України.

Пунктом 1.3.4 кредитного договору передбачено, що строк сплати процентів з

01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Згідно з додатком № 1 (графік погашення кредиту) та додатком № 2 (графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту), які є невід`ємною частиною кредитного договору від 25 грудня 2007 року № 0, розмір щомісячного платежу: погашення основної суми кредиту складає 302,54 доларів США, погашення процентів за користування кредитом знижується щомісячно відповідно до графіку зниження суми непогашенного кредиту.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 кредитного зобов`язання станом на 04 липня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 74 451,49 доларів США, із яких: заборгованість за кредитом - 63 798,20 доларів США, заборгованість за відсотками - 10 653,29 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту - 17 975,41 грн та пені за прострочення сплати процентів - 50 233,82 грн.

Також, встановлено, що останній платіж за тілом кредиту ОСОБА_1 було здійснено 26 вересня 2014 року, а за відсотками за користування кредитом -

25 травня 2015 року.

14 березня 2016 року банк направляв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги щодо погашення простроченої заборгованості, разом із повідомленням про те, що у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення цієї вимоги про дострокове повернення кредиту, банк буде вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Апеляційний суд, встановивши, що кредитний договір та його умови ОСОБА_1 визнавались та виконувались впродовж семи років. Крім того, обґрунтованих доказів, що могли підтвердити недотримання вимог під час укладення кредитного договору ОСОБА_1 не надано, тому суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним.

Водночас правильним є висновок апеляційного суду про те, що після направлення вимоги (14 березня 2016 року) про повернення кредиту банк 13 липня 2016 року, тобто у шестимісячний строк, пред`явив до суду позов до поручителя, що вказує на дотримання ним вимог частини четвертої статті 559 ЦК України щодо дострокової вимоги.

Разом з тим висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для припинення поруки в частині щомісячних платежів відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України є помилковим, оскільки вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 3.1 договору поруки визначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного припинення усіх зобов`язань боржника за основним зобов`язанням.

Відповідно до пункту 1.2 договору поруки - термін виконання основного зобов`язання 24 грудня 2032 року, якщо згідно з умовами основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Умовами кредитного договору визначено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься відповідно до пункту 1.3.4 з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Встановлено, що останній платіж за кредитним договором позичальником було сплачено 26 вересня 2014 року.

З позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду 13 липня 2016 року.

Апеляційний суд при апеляційному перегляді рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 31 липня 2017 року на наведені норми матеріального права та обставини справи належної уваги не звернув, оцінки їм не надав та не з`ясував, чи не пропущений позивачем шестимісячний строк звернення до суду з позовом до поручителя в частині певних щомісячних платежів за кредитним договором.

При цьому необхідно приймати до уваги, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначене необхідно враховувати при розгляді справи та здійсненні розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_2 .

Крім того, встановлено, що у зв`язку із невиконанням зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом 14 березня 2016 року банк направляв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу про погашення кредиту у повному обсязі та процентів. У вимозі також зазначено, що у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення цієї вимоги про дострокове повернення кредиту - банк вимагатиме виконання зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі.

У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок суду відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18.

Отже, задовольняючи вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про солідарне стягнення боргу, апеляційний суд, достовірно не з`ясував розміру заборгованості за кредитним договором та не перевірив періоду за який вона нарахована, а також не встановив періоду нарахованих процентів за користування кредитними коштами та пені.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування в частині позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2017 року в частині позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення Апеляційного суду Полтавської області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун