Провадження №2/748/47/19
Єдиний унікальний № 748/2882/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2019 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Криворученка Д.П., секретарі Сидор А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні у залі суду у м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, 29.10.2018 року, посилаючись на положення ст.ст.120, 123 ЦК УРСР, ст.ст.328, 392, 1216, 1218 ЦК України, звернулась до суду з позовом в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить суд встановити факт родинних відносин між нею, як дочкою і померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4, як батьком, та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, в тому числі на 3/10 частини домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька - ОСОБА_4 та на 1/5 частину, як за колишнім членом колгоспного двору.

Позов обґрунтовується наступним.

Згідно по господарських книг Анисівської сільської ради Чернігівського району, спірний будинок відносився до суспільної групи господарств «колгоспний двір» і станом на 15.04.1991 роки в ньому були зареєстровані та проживали ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а отже вони були співвласниками даного домоволодіння і мали право кожний по 1/5 його частин. ОСОБА_5 померла у підлітковому віці, і її спадщину, в порядку ст.549 ЦК УРСР, прийняли батьки в рівних частинах шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Проте, у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, яке є правовстановлюючим документом, зазначено було лише голову колгоспного двору, померлого ОСОБА_4, що не дає можливості позивачу реалізувати своє право власності на домоволодіння, у тому числі і в порядку спадкування. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом до майна ОСОБА_4, звернулась до нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини, а дружина спадкодавця ОСОБА_7 та син ОСОБА_3 відмовились від спадщини батька на користь ОСОБА_1, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори. Крім того, позивач не може документально підтвердити факт перебування у родинних відносинах з померлим спадкодавцем, оскільки допущено помилку при перекладі прізвища з російської на українську мову: ОСОБА_1-ОСОБА_3.

Ухвалою судді від 31 жовтня 2018 року відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання, яке на підставі ухвали суду від 29.11.2018 року відкладено за клопотанням представника позивача.

29 грудня 2018 року суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті, про що постановлено ухвалу.

У судове засідання позивач не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, збільшені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. (а.с.70)

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у судове засідання не з'явились, завчасно подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають. (а.с.74, 75)

Визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов'язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.

Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно роз'яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 р. суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Дослідженням свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 62 років у с. Анисів Чернігівського району Чернігівської області. (а.с.10)

Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 та копія запису акта про народження №567 від 4.06.1981 року свідчить, що (ПІБ російською мовою) ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 і її батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_2. (а.с.61)

Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №5 від 26.10.2018 року засвідчує, що ОСОБА_1 23.01.1999 року уклала шлюб з ОСОБА_11 та після реєстрації шлюбу отримала прізвище «ОСОБА_1». (а.с.12)

Окрім того, родинні відносини між померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_1, як батьком та дочкою, об'єктивно підтверджуються письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.72, 73)

З наведеного виходить, що розбіжності у написанні дошлюбного прізвища позивача з прізвищем її батька «ОСОБА_1 - ОСОБА_3» обумовлене змінами у правописі при перекладі прізвища з російської мови на державну - українську мову.

Провівши аналіз вищевказаних документів у їх сукупності, зіставивши їх дані з письмовими поясненнями свідків, суд дійшов однозначного висновку, що померлий ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1

Відповідно до довідки виконкому Анисівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №796 від 03.10.2018 року, у будинку АДРЕСА_1, станом на 15.04.1991 року, були зареєстровані та проживали (прізвища, ім'я, по-батькові російською мовою): ОСОБА_4 - власник колгоспного двору, ОСОБА_2 - доужина, ОСОБА_5 - дочка, ОСОБА_1 - дочка, ОСОБА_3 - син. (а.с.15)

Статтею 120 ЦК УРСР було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

За положеннями ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Таким чином, ураховуючи установлені судом обставини справи, станом на 15.04.1991 року, голова колгоспного двору і його член, мали право кожний на 1/5 частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності.

Однак, як свідчить свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане на підставі рішення виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів №243 від 14.09.1990 р., ОСОБА_4 (російською мовою) є єдиним власником домоволодіння у АДРЕСА_1, як голова колгоспного двору. (а.с.14)

Висновок спеціаліста №С-865 від 23.10.2018 року свідчить, що дійсна вартість домоволодіння по АДРЕСА_1 становить 74020 грн. (а.с.18-21)

З свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 вбачається, що (ПІБ російською мовою) ОСОБА_4 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.09.1978 року. (а.с.35)

За час шлюбу у подружжя «ОСОБА_4» (ПІБ російською мовою) народилось троє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_5, серії НОМЕР_3, серії НОМЕР_6. (а.с.11, 36, 48)

Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 свідчить, що (ПІБ російською мовою) ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 12 років у м. Чернігові. (а.с.16)

Згідно довідки виконавчого комітету Анисівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №872 від 22.10.2018 року, станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5 (ПІБ мовою оригіналу) була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1, і разом з нею зареєстроване місце проживання мали: (ПІБ мовою оригіналу) ОСОБА_4 - батько, ОСОБА_2 - мати, ОСОБА_1 - сестра, ОСОБА_1 - брат. (а.с.17)

Отже, ураховуючи положення ст.529 ЦК УРСР, які діяли на момент смерті ОСОБА_5, спадкоємцями за законом до майна померлої були її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Так як ОСОБА_4 та ОСОБА_2 фактично прийняли спадщину після смерті своєї дочки в силу приписів ст.549 ЦК УРСР, то відповідно вони стали фактичними власниками 3/10 частин домоволодіння по вулиці Нова,24 у с. Анисів, кожний.

У свою чергу позивач по справі та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги за законом, після смерті ОСОБА_4, в силу приписів ст.1261 ЦК України, положення якого діяли на момент відкриття спадщини.

Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як убачається з копії спадкової справи №116/2018 ОСОБА_1 прийняла спадщину після померлого батька ОСОБА_4, подавши 17.07.2018 року відповідну заяву до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В., а дружина спадкодавця ОСОБА_2 та син спадкодавця ОСОБА_3 відмовились від прийняття спадщини за законом, подавши відповідні заяви. ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на права на земельну частку (пай) в КСГП ім. А.С. Герасименка. (а.с.31-40)

Згідно постанови приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №1445/02-31 від 22.10.2018 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності на майно, в якому б була визначена частка житлового будинку, належна особисто спадкодавцю. (а.с.13)

Підсумовуючи вище викладене, суд, ураховуючи досліджені докази, прийшов до об'єктивного висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засідання належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування.

Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна.

Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлена можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому її права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за нею права власності на 3/10 частини спірного домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом та на 1/5 частину домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст.12-13, 43, 89, 206, 211, 223, 247, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.16, 257, 392, 1222, 1261, 1268, 1270, 1297 ЦК України, ст.ст.120, 123 ЦК УРСР, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 - задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною дочкою ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у селі Анисів Чернігівського району Чернігівської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі на 3/10 частини домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та на 1/5 частину, як за колишнім членом колгоспного двору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Криворученко Д.П.