Справа № 739/1871/18
Номер провадження 2/739/52/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді - Іващенка А.І.

секретаря - Неживець К.В. за участю:

відповідача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новгород-Сіверський цивільну справу за позовом Акціонерного товариства КБ „ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н від 17.05.2008 року, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В обгрунтування вимог зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http.privatbank.ua/terms pages/70/, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг і що підтверджується підписом відповідача у заяві. Також відповідач на час укладення кредитної угоди дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Посилається, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості за кредитом станом на 30.09.2018 року на загальну суму 30243,63 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом 3581,59 грн.,- заборгованість по відсотках за користування кредитом - 24183,77 грн., заборгованість по пені -800,00., штраф (фіксована частина) - 250.00 грн., штраф (процентна складова) - 1428.27 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю та прохає його задовольнити, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме розміру заборгованості по тілу кредиту, що відповідає дійсності його розрахунку, також не може пояснити звідки взялася заборгованість за відсотками, оскільки на такі умови він не погоджувався та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, а нарахування банком такої заборгованості вважає незаконним. Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року у позивача судом витребовувались належні докази, щодо обґрунтованого та детального (помісячного) розрахунку заборгованості по кредиту із зазначенням формул розрахунків відповідних сум заборгованості, з урахуванням незмінності процентної ставки укладеної на час укладання договору. Заслухавши доводи відповідача та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що згідно договору б/н від 17.05.2008 року, ОСОБА_1 отримав у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг відповідно до умов якого на ім'я відповідача було відкрито кредитний картковий рахунок про надання кредитного ліміту у розмірі 4000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач не надав належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені та штрафу. На виконання Ухвали суду від 17 грудня 2018 року про витребування доказів, позивачем надано письмову відповідь про надання детального розрахунку заборгованості, не виявляється можливим з технічних причин. Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Обгрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ "Приват Банк" зазначає, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Однак такі доводи позивача не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відсутність підпису відповідача на умовах надання споживчого кредиту, що має місце з огляду на наявні у матеріалах справи копії такого документа, на переконання суду фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. На разі, суд вважає, що зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані суду Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22.03.2017 (справа № 6-2320цс16). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу. Окрім цього, позивачем не розкрито механізм нарахування відсотків за тілом кредиту. За приписами ст.ст. 1054 ч. 2, 1048 ЦК України у їх сукупності, проценти за користування кредитом нараховуються виключно на суму кредиту. Тож нарахування процентів (як то вказано у розрахунку боргу) на проценти і на комісію суперечить цим нормам права. Стягнення з відповідача на користь позивача цієї заборгованості як пені суперечитиме ч. 1 ст. 13 ЦПК України і ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки, доказів заборгованості за тілом кредиту позивачем не надано, тому в вимозі щодо стягненя нарахованих відсотків, слід відмовити. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі №6-100цс14, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України, щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми, як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Вимога позивача про стягнення пені в розмірі, який значно перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Відповідно до п.1 ч. 2ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, кредит надавався в 2008 році з позовом звернулись 30.10.2018 року. Згідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). При таких обставинах суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України та вважає за доцільне зменшити розмір нарахованої пені. Тому суд, керуючись ст.551 ЦК України вважає за необхідне зменшити розмір заборгованості пені із непомірно заявленої позивачем суми в розмірі 800,00 грн., до суми у розмірі 200 грн.

За вищенаведених обставин, враховуючи те, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем на загальну суму 3781, 59 грн. доведений, суд вбачає за необхідне позов задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості, а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 257, 258, 261, 267, 526, 530, 551, 611, 612, 624, 625, 631, 638, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства КБ „ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1, на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», місце знаходження 49094 м. Дніпро (м. Дніпропетровськ) вул. Набережна Перемоги, буд. 50 в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.05.2008 року, 3781 (три тисячи сімсот вісімдесят одну) гривню 59 коп., та судовий збір в розмірі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.І.Іващенко

Текст повного рішення виготовлено 16.01.2019 року