Постанова

Іменем України

02 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 466/5878/16-ц

провадження № 61-40696 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Стоцко Тарас Львович, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, Львівська міська рада, Управління державної реєстрації,

третя особа - ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року у складі судді Мікуш Ю. Р.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцка Т. Л., Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Львівської міської ради, Управління державної реєстрації, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним свідоцтва, скасування рішення про державну реєстрацію.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 листопада

2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року без змін.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від

09 листопада 2017 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є аналогічними доводам апеляційної скарги ОСОБА_4 , що відповідно до частини п`ятої статті 370 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Узагальнені доводи касаційної скарги та аргументів інших учасників справи

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_3 , у якій вона просила скасувати ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі, оскільки доводи її апеляційної скарги є відмінними від доводів апеляційної скарги ОСОБА_1

Зокрема, відмінним є посилання у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Станом на дату розгляду справи відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами фактичні обставини справи

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Стоцка Т. Л., Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Львівської міської ради, Управління державної реєстрації, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним свідоцтва, скасування рішення про державну реєстрацію.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 листопада

2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року.

Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2018 року залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 22 листопада 2017 року без змін.

У березні 2018 року ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду

м. Львова від 09 листопада 2017 року, яка мотивована тим, що на момент проведення державної реєстрації права власності у реєстрі були наявні записи про заборону відчуження майна, що є перешкодою для здійснення реєстратором реєстраційних дій до зняття таких обтяжень.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від

09 листопада 2017 року.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з частиною першою статті 370 ЦПК України якщо касаційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

За змістом частини четвертої та п`ятої статті 370 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи. Суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Твердження заявника про те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі, з посиланням на частину п`яту статті 370 ЦПК України є безпідставними, оскільки основними аргументами апеляційних скарг ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що на думку заявників є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, є незаконність державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 та отримання нею свідоцтва про право власності на цю квартиру.

Зазначені підстави для скасування рішення суду першої інстанції були предметом апеляційного та касаційного розгляду справи, що підтверджується ухваленими судовими рішеннями.

Інші доводи заявника, зокрема посилання на неправильне застосування судом першої інстанції норми Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є неспроможними, оскільки в апеляційній скарзі заявник лише констатує факт врегулювання спірних правовідносин цим законом та наводить власне тлумачення його норм, що не свідчить про неправильне застосування апеляційним судом норм процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , оскільки наведені у ній доводи були перевірені судом під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_5 .

У рішенні від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції, зводяться до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями щодо вирішення спору по суті, законність та обгрунтованість яких уже була встановлена судом касаційної інстанції.

Висновки за наслідком розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Підсумовуючи наведене, Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувана ухвала апеляційного суду є законною та обгрунтованою, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак