Справа №443/1291/17
Провадження №2/443/219/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 січня 2019 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі: головуючого судді Коліщук З.М., з участю секретаря Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт, що має юридичне значення, а саме встановити факт належності ОСОБА_3, яка померла 19 вересня 2002 року, правовстановлюючого документа, сертифікату на право земельну частку (пай) серії ЛВ №12935, який виданий 31 травня 1997 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 333 від 30 травня 1997 року та визнати за нею в порядку спадкування після смерті баби ОСОБА_3, право на земельну частку (пай), площею 2,39 в умовних кадастрових гектарах на території Мельницької сільської ради, що належала померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) 12935, який виданий 31 травня 1997 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 333 від 30 травня 1997 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що вона є дочкою відповідача ОСОБА_2 та онукою ОСОБА_3, яка померла 19.09.2002 року та за життя заповіту не склала, відтак спадкування після її смерті повинно здійснюватися за законом. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай), площею 2,39 умовних кадастрових гектари, без контурного визначення меж на місцевості, на підставі сертифікату на право приватної власності на серії ЛВ №12935, який виданий 31 травня 1997 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 333 від 30 травня 1997 року. Проте, у вказаному сертифікаті неправильно зазначено імя баби "Розалія", замість правильного "Єфросинія". Її батько ОСОБА_2 (відповідач у справі), як спадкоємець першої черги за законом, відмовляється від прийнятя спадщини в її користь. Відтак вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте отримала відмову у видачі такого, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подав заяву, в якій просить розглянути дану справу у його відсутності. Позовні вимоги визнає та не заперечуює проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Судом встановлено, що спадщина померлої складається із: земельної частки (паю), площею 2,39 умовних кадастрових гектари, без контурного визначення меж на місцевості, якою померла володіла на підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) №12935, який виданий на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА Львівської області № 333 від 30 травня 1997 року .

Разом з тим, оглядом витягу зі книги реєстрації вищевказаного сертифіката, встановлено невідповідність імені спадкодавця із іменем особи на яку видано вказаний сертифікат Із свідоцтв про народження та про смерть вбачається, що такі документи видані на імя "Єфросинії" ( арк. справи 8,15).

Разом з тим, в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0154332 зазначено, що такий видано на "Баран Розалії Йосипівні"(арк. справи 5,6).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Досліджені докази вказують на те, що у правовстановлюючих документах, а саме у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №12935, допущена помилка у написанні імені власника сертифіката, усунення якої є неможливе в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 19 вересня 2002 року, в с. Заболотівці, Жидачівського району, Львівської області, померла ОСОБА_3, про що 20 вересня 2002 року зроблено запис № 32 та Бережницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 20 вересня 2002 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №085452 (арк. справи 15).

Спадщина відкрилася в цей же день, 19 вересня 2002 року, відповідно до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин).

Судом встановлено, що спадщина померлої складалася із земельної частки (пай) площею площею 2,39 в умовних кадастрових гектарах на території Мельницької сільської ради, що належала померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) № 12935, який виданий 31 травня 1997 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 333 від 30 травня 1997 року ( арк. справи 5,6).

Так, згідно із витягом, який виданий відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 27 вересня 2016 року, Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №12935 виданий ОСОБА_4, земельна частка (пай) 2,39 в умовних кадастрових гектарах. Така перебуває у колективній власності ССП ім.Дорошенка і її вартість становить 62 619,82 грн. (арк. справи 7).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Заповіту спадкодавець ОСОБА_3 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою № 2888 від 26.12.2016 року, яка видана Бережницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області. Окрім того, з вказаного документа вбачається, що до дня смерті ОСОБА_3 із нею разом проживав ОСОБА_2 її син. (арк. справи 11). При вищевказаних обставинах, відповідно до норми статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є її син ОСОБА_2 (відповідач у справі), який відповідно до ст.553 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) відмовився від прийняття спадщини на користь позивача

Разом з тим, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №1083/02-31 від 27 грудня 2016 року, яка видана завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою Львівської області, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її бабиБаран Є.Й., яка померла 19 вересня 2002 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку пай , що належала померлій та є спадковим майном ( арк. справи 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва", встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності-права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року, право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно із ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право на спадкове майно(земельну частку(пай), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_3, яка померла 19 вересня 2002 року, правовстановлюючого документа, а саме: сертифікату на право земельну частку(пай) серії ЛВ №12935, який виданий 31 травня 1997 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 333 від 30 травня 1997 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла 19 вересня 2002 року, право на земельну частку (пай), площею 2, 39 в умовних кадастрових гектарах на території Мельницької сільської ради, що належала померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) №12935, який виданий 31 травня 1997 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 333 від 30 травня 1997 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія КА №536600. Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серія КС №368115, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1. .

Суддя З.М.Коліщук