Справа № 465/6407/17 Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/811/1410/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року, постановлене в складі головуючої - судді Гулієвої М.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення процентів за користування коштами, трьох відсотків річних та індексу інфляції, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ПАТ "Кредобанк" про стягнення процентів за користування грошовими коштами, 3% річних та індексу інфляції, за період з 16.05.2013 року по 23.03.2017 року, що становить 658 821, 35 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він будучи переможцем прилюдних торгів, проведених 15 березня 2011 року по реалізації нерухомого майна майнового комплексу ЗАТ «Калуський машинобудівний завод», що передано в іпотеку ПАТ «Кредобанк», сплатив ПП «СП «Юстиція»: - 282 593, 00 грн., що становить ціну продажу частини предмета іпотеки (лот № 25), з яких: 8 417, 79 грн. гарантійний внесок за лот № 25; 274 115, 21 грн. сплата за лот № 25; 60,00 грн. додаткова сума винагороди за послуги з реалізації майна, - 238 000, 00 грн., що становить ціну продажу частини предмета іпотеки (лот № 26), з яких: 7 093, 08грн. гарантійний внесок за лот № 26; 230 860, 00 грн. сплата за лот № 26; 46, 92 грн. додаткова сума винагороди за послуги з реалізації майна, - 101 000, 00 грн., що становить ціну продажу частини предмета іпотеки (лот № 27), з яких: 2 997, 03грн. гарантійний внесок за лот № 27; 97 970, 00 грн. сплата за лот № 27; 32, 97 грн. додаткова сума винагороди за послуги з реалізації майна.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.12.2012 року (справа № 2/0908/919/2012), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.03.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25.09.2013 року, визнано недійсними:

- прилюдні торги з реалізації майна, належного ЗАТ «Калуський машинобудівний завод» розташованого по вул. Долинська, 88 у м. Калуші Івано-Франківської області, проведені 15.03.2011 року;

- протоколи проведення прилюдних торгів № 15/059/11-3-25, № 15/059/11-3-26, № 15/059/11-3-27 від 15.03.2011 р. щодо реалізації майна;

- акти про реалізацію предмета іпотеки від 24.03.2011 року, складені на підставі протоколів проведення прилюдних торгів з реалізації майна, належного ЗАТ "Калуський машинобудівний завод" від 15.03.2011 р. № 15/059/11-3-25, №15/059/11-3-26, № 15/059/11-3-27;

- свідоцтва про придбання нерухомого майна, що є предметом іпотеки, оформлені за результатами прилюдних торгів з реалізації майна, належного ЗАТ "Калуський машинобудівний завод", посвідчені приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. 18.04.2011 р., зареєстроване в реєстрі за № 1465, № 1467, № 1469, що належить ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Обласне комунальне підприємство "Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації" скасувати державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно;

- визнано недійсними рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради від 25.05.2011 р. №№ 195-204 про надання окремих поштових адрес викупленим будівлям по АДРЕСА_1 та оформлення права власності на вказані будівлі;

- визнано недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані на викуплені будівлі.

Відповідач - ПАТ «Кредобанк» після набрання рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.12.2012 року законної сили, а саме після 16.05.2013 року, добровільно одержаних від позивача грошових коштів не повернув.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 14.09.2016 року зміненим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.03.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 542 650, 69 грн., одержаних за недійсним правочином.

Тому просив стягнути з відповідача на його користь проценти за користування цими грошовими коштами, 3% річних та індекс інфляції за період з 16.05.2013 року - дати набрання законної сили рішенням Калуського районного суду Івано-Франківської області про визнання недійсними прилюдних торгів, по 23.03.2017 року - дату набрання законної сили рішенням Франківського районного суду міста Львова від 14.09.2016 року про стягнення на його користь 542 650, 69 грн., одержаних за недійсним правочином, що становить 658 821, 35 грн. з яких: 62 754, 35 грн. розмір процентів за користування чужими коштами, 596 067, 35 грн. інфляційні втрати та 4 500, 00 грн. витрат за надання правової допомоги.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Кредобанк" в користь ОСОБА_1 проценти за користування чужими коштами за період з 6.11.2014 року по 23.03.2017 року в сумі 261 408, 53 грн., 2 965, 00 грн. сплаченого судового збору, 2 300, 00 грн. за надання правової допомоги, а всього 266 673, 53 (двісті шістдесят шість тисяч шістсот сімдесят три грн. 53 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року оскаржив відповідач Публічне акціонерне товариство «Кредобанк».

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неповним та неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи. Зазначає, що в основу оскаржуваного рішення суд поклав рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2017 року у справі № 465/11704/13-ц про стягнення з ПАТ «Кредобанк» на користь позивача 542 650, 69 грн., при цьому проценти за користування коштами суд вирішив стягнути за період, що передував самій підставі повернення коштів рішенню суду та даті ухвалення вказаного рішення з 06.11.2014 року по 23.03.2017 року. Посилається на те, що банком своєчасно здійснено повернення коштів позивачу на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 23.03.2017 року у справі № 465/11704/13-ц, відтак твердження про безпідставне користування банком грошовими коштами у період з 06.11.2014 року суперечить наявним у справі доказам.

Стверджує, що банком кошти були отримані при наявності достатніх правових підстав від реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, будь-яких доходів від цих коштів банк не отримував, а відтак підстав для стягнення з банку процентів за користування чужими коштами немає.

Окрім того, зазначає, що судом проведено розрахунок процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, з покликанням при цьому на статтю 625 ЦК України, яка регламентує сплату 3% річних, тобто 3 % річних не відповідає розміру подвійної облікової ставки НБУ.

Звертає увагу і на те, що статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а жодного грошового зобов`язання у відповідача за названий позивачем період не виникло, що залишилось поза увагою суду першої інстанції

Суд в оскаржуваному рішенні зазначив про те, що відповідач не заперечував проти безпідставності отриманих коштів, що суперечить дійсності і підтверджується письмовим запереченням проти заявленого позову та звукозаписом судового процесу.

Зазначає, що сам факт наявності рішення про недійсність торгів не може бути доказом обов`язку банку повернути кошти покупцю майна. Спірною також залишилась сума коштів до повернення, оскільки з коштів сплачених покупцю було перераховано витрати по організації торгів. У зв`язку з цим, до моменту вирішення питання повернення коштів в судовому порядку у банку не було підстав для перерахування коштів за проданий предмет іпотеки саме позивачу. Рішення суду про повернення коштів ОСОБА_1 виконано банком після набрання ним законної сили.

Вважає безпідставним також стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги в сумі 2 300, 00 грн.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

03 липня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 .Я подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи такої не відповідають дійсності. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились. Представник позивача направив до суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності учасників справи

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції з врахуванням правової позицію Верховного суду України, висловленої в постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, прийшов до висновку, що відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України слід стягувати з 16.05.2013 р. - часу набрання законної сили рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.12.2012 року, по 23.03.2017 року, оскільки в добровільному порядку кошти за недійсним правочином відповідач не повернув, а як вбачається з меморіального ордеру № 594394239 та № 59417380 оплата ним була здійснена на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 14.09.2016 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 23.03.2017 року 06.10.2017 року. А враховуючи подану відповідачем заяву про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку про застосування такого та стягнення з відповідача процентів за користування чужими коштами за період з 06.11.2014 року по 23.03.2017 року в сумі 261 408 грн. 53 коп. Вирішено також про стягнення судових витрат, що складає 2 965, 00 грн. сплаченого судового збору та 2 300, 00 грн. за надання правової допомоги.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, зважаючи на таке.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 березня 2017 року, встановлено, що 15 березня 2011 року ПП «СП «Юстиція» в особі Івано-Франківської філії проведено прилюдні торги з реалізації майнового комплексу, переданого в іпотеку згідно договору іпотеки від 02 грудня 2007 року, за договором № 15/059/11-3 від 21 лютого 2011 року при примусовому виконанні Підрозділом примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області виконавчого провадження № 18503539 щодо звернення стягнення на нерухоме майно на підставі виконавчого напису нотаріуса Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. від 10 березня 2010 pоку, зареєстрованого у реєстрі за № 810.

Позивач ОСОБА_1 став переможцем у прилюдних торгах, що стверджується протоколами від 15 березня 2011 року № 15/059/11-3-25; №15/059/11-3-26; № 15/059/11-3-27 та актами про реалізацію предмета іпотеки від 24 березня 2011 року. Він сплатив ПП «СП «Юстиція»: 282 593 грн. - ціну продажу частини предмета іпотеки (лот № 25), з яких: 8 417, 79 грн. - гарантійний внесок, 274 115, 21 грн. - сплата за лот № 25; 60, 00 грн. - додаткова винагорода за послуги з реалізації майна. У зв`язку з купівлею майна, яке реалізовано під лотом № 26, позивач сплатив 238 000, 00 грн., з яких: 7 093, 08 грн. - гарантійний внесок, 230 860, 00 грн. - сплата за вказаний лот, 46, 92 грн. - додаткова винагорода за послуги з реалізації майна, 101 000, 00 грн. - сума коштів, сплачена позивачем у зв`язку з придбанням майна під лотом № 27, з яких 2 997, 03 грн. - гарантійний внесок, 97 970, 00 грн. - сплата за лот, 32, 97 грн. - додаткова винагорода за послуги з реалізації майна. Позивачем також сплачена винагорода за послуги з реалізації майна ПП «СП «Юстиція» у загальній сумі 18 647, 79 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 7 вересня 2011 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2011 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 10 березня 2010 року приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М., зареєстрований за № 810 про звернення стягнення на нерухоме майно для задоволення вимог ПАТ «Кредобанк» на загальну суму 7 151 732, 30 грн. та витрат на вчинення виконавчого напису, а саме на майновий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ЗАТ «Калуський машинобудівний завод».

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 6 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 березня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25 вересня 2013 року, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації майна, належного ЗАТ «Калуський машинобудівний завод», розташованого на вулиці Долинській, 88 у м. Калуші Івано-Франківської області, проведені 15 березня 2011 року; протоколи проведення прилюдних торгів № 15/059/11-3-25, № 15/059/11-3-26, № 15/059/11-3-27 від 15 березня 2011 року щодо реалізації майна; акти про реалізацію предмета іпотеки від 24 березня 2011 року, складені на підставі протоколів проведення прилюдних торгів з реалізації майна, належного ЗАТ «Калуський машинобудівний завод», від 15 березня 2011 року № 15/059/11-3-25, № 15/059/11-3-26, № 15/059/11-3-27; свідоцтва про придбання нерухомого майна, що є предметом іпотеки, оформлені за результатами прилюдних торгів з реалізації належного ЗАТ «Калуський машинобудівний завод» майна, посвідчені приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Тихан О.М. 18 квітня 2011 pоку, зареєстровані в реєстрі за № 1465, № 1467, № 1469, що належить ОСОБА_1 ; зобов`язано Обласне комунальне підприємство «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» скасувати державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно; визнано недійсними рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради від 25 травня 2011року №№ 195-204 про надання окремих поштових адрес викупленим будівлям по АДРЕСА_1 та оформлення права власності на вказані будівлі; визнано недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані на викуплені будівлі, а саме: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 9 червня 2011 року ОСОБА_1 на будівлю арочного цеху, загальною площею 841, 7 кв. м за адресою об`єкта: АДРЕСА_1 ; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 30 травня 2011 року ОСОБА_1 на склад, загальною площею 540, 8 кв. м за адресою об`єкта: АДРЕСА_2 ; свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 30 травня 2011 року ОСОБА_1 на склад, загальною площею 864, 8 кв. м. за адресою об`єкта: АДРЕСА_3 ; зобов`язано ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» скасувати державну реєстрацію права власності на зазначені будівлі.

Вказаним рішенням встановлено, що від ОСОБА_1 на депозитний рахунок ВПВР УДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області надійшли кошти в сумі 602 945, 21 грн. Згідно розпорядження державного виконавця від 6.04.2011 року виконавчий збір в розмірі 10% від вказаної суми перераховано в дохід держави, решту коштів перераховано стягувачу - ПАТ "Кредобанк".

Згідно статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Це положення застосовується і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Враховуючи наведене рішенням Франківського районного суду міста Львова від 14.09.2016 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.03.2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 542 650, 69 грн., одержаних за недійсним правочином.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року по справі № 686/21962/15-ц відступила від правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, яка полягала у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин, вказавши що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

З аналізу норм ст. 625 ЦК України випливає, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що до набрання законної сили рішенням Франківського районного суду міста Львова від 14.09.2016 року про повернення безпідставно набутих коштів, тобто до 23.03.2017 року, грошового зобов`язання між сторонами не виникло, при визнанні торгів недійсними суди реституцію не застосовували, а грошове зобов`язання між сторонами виникло на виконання рішення суду про повернення безпідставно набутих коштів, саме 23.03.2017 року, і таке було відповідачем виконано. Вказане судом першої інстанції враховано не було, що призвело до помилкових висновків про підставність позовних вимог, а відтак і про їх часткове задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 02 вересня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» - задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 квітня 2018 року, скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про стягнення процентів за користування коштами, трьох відсотків річних та індексу інфляції - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» 9 949 грн. 83 коп. судового збору, сплаченого останнім за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текс постанови складено 02 вересня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.