КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 вересня 2019 року

справа 754/15408/18

провадження № 22-ц/824/12995/2018

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Музичко С.Г., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року, постановлену під головуванням судді Зотько Т.А. в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

09.08.2019 року не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалами Київського апеляційного суду від 27.02.2019 року (а.с. 174, т.1), 13.03.2019 року (а.с. 184, т.1), 27.03.2019 року (а.с.203, т.1), 11.04.2019 року (а.с.212, т.1), 11.05.2019 року (а.с. 221, т.1), 30.05.2019 року( а.с.237, т.1) , 14.06.2019 року ( а.с.245, т.1), 27.06.2019 року (а.с.4, т.2), 19.07.2019 року (а.с.14, т.2) , 24.07.2019 року (а.с.26, т.2), 09.08.2019 (а.с.51, т.2) року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

З огляду на викладене, у відкритті апеляційного провадження за даною апеляційною скаргою слід відмовити.

Крім того, відповідно до частин 1, 2, пункту10 частини 3 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства (ч. 2 ст.121 ЦПК України).

Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово подає апеляційні скарги на одне і теж саме судове рішення , чим зловживає своїми процесуальними правами .

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення ( п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13.03.2019 року ОСОБА_1 роз`янено неможливість повторного оскарження ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року, проте останній направив на вказану ухвалу дванадцять апеляційних скарг.

Неодноразове оскарження ухвали про відкриття провадження шляхом подання відповідних скарг, за якою вже прийнято судове рішення судом апеляційної інстанції, є явним проявом дій, що вчиняються з метою перешкоджання судочинству та затягування розгляду справи, унаслідок чого суд позбавлений можливості належним чином розглянути справу по суті у визначений процесуальним законодавством процесуальний строк, оскільки зобов`язаний направляти матеріали справи до суду апеляційної інстанції .

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року всправі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволікання у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Дії ОСОБА_1 щодо систематичної подачі апеляційних скарг на одне і теж саме судове рішення суд апеляційної інстанції розцінює як зловживання процесуальними правами та нехтування процесуальними обов`язками, яке спрямоване на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, що суперечить завданню цивільного судочинства.

Частиною 4 ст. 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно із ст.143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 24 липня 2019 року та від 09 серпня 2019 року визнано дії ОСОБА_1 як зловживання процесуальними правами та застосувано до останнього заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та в розмірі 5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до ч. 2 ст. 148 ЦПК України, у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на неодноразовість зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, суд приходить до висновку про необхідність застосування до відповідача заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу в розмірі п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на січень 2019 року становить 1921,00 грн.), що становить 9605,00 грн.

Визначаючи розмір штрафу суд виходить з того, що дії ОСОБА_1 свідчать про грубе зловживання процесуальним правом на оскарження судового рішення .

Згідно із ч. 5 ст. 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили ( ч. 2).

Ухвалу про стягнення штрафу може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду вищої інстанції ( ч. 4 ст. 148 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 44, 143, 144, 148, 358 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) у дохід державного бюджету штраф у розмірі п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9605,00 грн.

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала суду в частині відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Ухвала суду в частині накладення штрафу може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її підписання суддею.

Суддя: