ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року

м. Харків

Справа № 611/281/19

Провадження № 22-ц/818/3799/19

Категорія: інші

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 22 травня 2019 року у складі судді Коптєва Ю.А.,

у цивільній справі №611/281/19 за позовом ОСОБА_1 до начальника Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області Макаровської Любові Володимирівни про визнання поширеної інформації недостовірною та стягнення моральної шкоди,-

встановив:

01 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недостовірною поширену начальником Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області Макаровською Л.В. у листі № 02-091561 від 27.03.2019 року інформацію в частині про отримання коштів за рішенням національного суду в рамках рішення Суду він управління соціального захисту населення не повідомляв та, що йому на його запити розрахунки надаються нібито щомісячно. Також просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , посилався на те, що відповідачем поширено недостовірну інформацію, а саме у листі вих.№02-09/561 від 27 березня 2019 року, надісланому головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Єжову М.В., зазначено, що ОСОБА_1 не повідомляв Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області щодо отримання коштів за рішенням національного суду в рамках рішення Суду, а також, що останньому на його запити розрахунки надаються щомісячно.

Однак, ОСОБА_1 зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» чи іншим нормативно правовим актом не передбачено обов`язок стягувача повідомляти Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області про отримання коштів за рішенням національного суду в рамках рішення Суду.

ОСОБА_1 вважає дії відповідача такими, що порушують його особисті немайнові права: право на повагу до гідності та честі, недоторканість ділової репутації, - що передбачені ст.ст. 297, 299 ЦК України, а тому, відповідно до ст. 277 ЦК України, має право на спростування недостовірної інформації, поширення якої порушує його особисті немайнові права. Крім того, оскільки поширення відповідачем інформації, що ним «приховано факт отримання коштів за рішенням національного суду в рамках рішення Суду, а також, що йому надаються на запити розрахунки щомісячно», завдало приниження честі, гідності, моральних переживань, страждань, викликавши погіршення і без того слабкого здоров`я.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 22 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що по першій частині позовних вимог суд першої інстанції не врахував, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року у адміністративній справі №520/3100/19 скасована вимога головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - Сжова М.В. №159/11-В від 07.03.2019 року в частині зобов`язання Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області повідомити останньому, чи повідомляв позивач Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області про отримання коштів за рішенням національного суду в рамках рішення Суду. Отже, вказаним вище судовим рішенням, на думку скаржника, доведена неправомірність самої вимоги надати інформацію чи повідомляв позивач Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області про отримання коштів за рішенням національного суду в рамках рішення Суду, а тому і відповідь на цю вимогу не може бути законною.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, скаржник зазначає, що суд першої інстанції взагалі не дослідив матеріали справи, однак, на правомірність цього питання вказує те, що відповідач систематично відмовляє йому у наданні інформації за Рішенням Європейського Суду з Прав Людини від 31 липня 2014 року у справі ОСОБА_2 та інші проти України та Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі №2002/2-а-464/11 і в той же час у Листі від 27.03.2019 року №02-091561 умисно розповсюджує недостовірну інформацію, що мені на мої запити розрахунки надаються нібито щомісячно, що підтверджується рішеннями Харківського адміністративного суду про зобов`язаня Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області повторно розглядати запити ОСОБА_1 на отримання інформації про розмір заборгованості компенсації вартості продуктів.

Начальник Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області Макаровська Л.В ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не подала.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 28, 68 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.

Разом з тим у статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Враховуючи наведене, беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до частини першої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, наголошував у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Судовим розглядом встановлено, що 27 березня 2019 року начальником Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області Макаровською Л.В. на вимогу №159/11-В державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надано інформацію наступного змісту: «Щодо отриманих коштів за рішенням Суду ОСОБА_1 управлінню соціального захисту населення не повідомляв…. ОСОБА_1 на його запити розрахунки надаються щомісячно…» (а.с.8-9).

Відповідно до вимоги №159/11-В державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України просив : «З метою недопущення порушення прав та інтересів стягувача, управління праці та соціального захисту населення Барвінківської РДА Харківської області та Міністерство соціальної політики України, враховуючи додані до даної вимоги копії платіжних доручень про виплачені ОСОБА_1 кошти, у триденний строк з моменту отримання вимоги, повідомити відділ про повне чи часткове виконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року… Також, просимо повідомити, чи повідомляв ОСОБА_1 Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської РДА Харківської області про отримання коштів за рішенням національного суду в рамках рішення Суду». (а.с. 38)

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що інформація наведена у листі за вих. №02-09/561 від 27 березня 2019 року подана у формі фактичних тверджень та поширена відповідачем і відсутні докази, які б доводили, що доведена відповідачем інформація мотивована цілеспрямованими діями, направленими на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Як роз`яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року позивач має довести те, що внаслідок поширеної відповідачем інформації було порушено його особисті немайнові права.

Посилання скаржника, на те, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року у адміністративній справі №520/3100/19 доведена неправомірність самої вимоги надати інформацію чи повідомляв ОСОБА_1 Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області про отримання коштів за рішенням національного суду в рамках рішення Суду, а тому і відповідь на цю вимогу не може бути законною є помилковою, оскільки дійсно вказаним судовим рішенням скасовано вимогу державного виконавця, щодо зобов`язання Управління соціального захисту населення Барвінківського районної державної адміністрації Харківської області про надання інформації про повідомлення ОСОБА_1 про отримання коштів. Однак, ОСОБА_1 не наведено доказів того, що інформація, яка розміщена в листі за вих. №02-09/561 від 27 березня 2019 року не відповідає дійсності або викладена неправдиво, містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) татакою, яка містить твердженняпро порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Крім того, позивачем не надано доказів того, що він надав таку інформацію, а він лише посилається на те, що Законом України «Про виконавче провадження» чи іншим нормативно правовим актом не передбачено обов`язок стягувача повідомляти Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області про зазначену інформацію, що підтверджує те, що така інформація не надходила до відповідача.

Також, в матеріалах справи містяться відповіді Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області на запити ОСОБА_1 про розрахунок компенсації 50 відсотків вартості продуктів харчування за медичними нормами. (а.с. 22-28, 40-41), що спростовують доводи позивача про не надання йому вказаної інформації.

Згідно з частиною першою, пунктами 1, 2 частини другої, частиною четвертою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Таким чином, встановивши, що вищевказана інформація, яку відповідач повідомила в листі вих.№02-09/561 від 27 березня 2019 року не є недостовірною та принижує честь, гідність чи ділову репутацію позивача і відповідно вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

В пункті 27 Постанови №1 Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

В даному випадку вимога про відшкодування збитків та моральної шкоди окремо від права на відповідь або спростування недостовірної інформації, розглядатись не може.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина