Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 756/13913/16-ц

провадження № 61-24939св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Українець Л. Д., Шебуєвої В. А., Оніщука М. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що вона, її сестра ОСОБА_3 та її племінник ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 більше двох років не проживає в спірній квартирі, житлом не цікавиться, не несе витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Перешкод у проживанні в квартирі відповідачу ніхто не чинить, він добровільно залишив спірну квартиру, забрав свої особисті речі і не користується житловим приміщенням без поважних причин, що підтверджено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, а також актом обстеження матеріально-побутових умов від 25 лютого 2016 року № 378, складеним державним соціальним інспектором Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної державної адміністрації у м. Києві.

Ураховуючи те, що ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, ОСОБА_1 просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 добровільно залишив спірне жиле приміщення, не проживає в ньому більше шести місяців без поважних причин і не має наміру проживати за місцем реєстрації.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі більше шести місяців з поважних причин і шестимісячний строк підлягає продовженню на підставі статті 71 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні її позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 близько трьох років не проживає в спірній квартирі, не несе витрати зі сплати квартирної плати та комунальних платежів. На цей час ОСОБА_2 проживає в Естонській Республіці, з січня 2015 року до березня 2016 року проживав у Республіці Молдова у зв`язку з релігійною діяльністю.

Факт того, що ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов від 25 лютого 2016 року № 378, складеним державним соціальним інспектором Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної державної адміністрації у м. Києві.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_2 не може бути примусово позбавлений житла є помилковим, оскільки, не виїжджаючи за кордон, ОСОБА_2 проживав у м. Києві при церкві релігійної громади Християн Віри Євангельської «Храм Духа Святого» у Оболонському районі м. Києва, не маючи наміру проживати за місцем своєї реєстрації.

Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про перебування ОСОБА_2 у відрядженні.

У січні 2018 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував положення частини другої статті 71 ЖК Української РСР у зв`язку з відсутністю достатніх правових підстав для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам законодавства щодо законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 25 лютого 2016 року № 378, складеним державним соціальним інспектором Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної державної адміністрації у м. Києві, відповідач не проживає на спірній житловій площі, оскільки перебуває у відряджені від церкви з січня 2015 року у Республіці Молдова.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає з листопада 2014 року.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Згідно зі статтею 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Судами встановлено, що 19 листопада 1975 року ОСОБА_6 видано ордер на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю з трьох осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

З довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 28 жовтня 2016 року відомо, що в спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі більше шести місяців з поважних причин.

Згідно з витягом із протоколу № 1 Загальних зборів Християн Віри Євангельської «Храм Духа Святого» у Оболонському районі м. Києва від 12 лютого 2014 року вирішено 17 лютого 2014 року зробити рукоположення в священнослужителя ОСОБА_2 .

Згідно з витягом із протоколу № 16 засідання Ради Громади Християн Віри Євангельської «Храм Духа Святого» у Оболонському районі м. Києва (далі - РГХВЄ «Храм Духа Святого») від 30 грудня 2014 року вирішено в січні 2015 року направити священнослужителя ОСОБА_2 до Молдови в РГХВЄ «Храм Духа Святого» в місті Кишинів для участі в релігійних заходах.

Відповідно до витягу із протоколу № 1 засідання РГХВЄ «Храм Духа Святого» від 12 січня 2016 року вирішено в січні 2016 року направити священнослужителя ОСОБА_2 до Естонської Республіки, Таллінського приходу Християн Віри Євангельської «Царство Боже» для проведення богослужінь та виконання релігійних обов`язків.

Перебування відповідача в Естонській Республіці також підтверджується копією посвідки на тимчасове проживання - з 29 лютого 2016 року до 28 лютого 2018 року.

Відповідачем подана заява, в якій він заперечує проти позовних вимог, оскільки з 15 січня до 16 червня 2015 року він перебував у відрядженні у м. Кишиневі, Республіка Молдова, а з 19 грудня 2015 року перебуває у відрядженні у м. Таллін, Естонська Республіка, у зв`язку з чим не користується квартирою. Зазначив, що не має іншого житла і бажає користуватися квартирою після закінчення відрядження. Усі витрати з утримання житла він з його матір`ю ОСОБА_3 сплачують солідарно.

Релігійна організація РГХВЄ «Храм Духа Святого» є юридичною особою. Жодних доказів на спростування правомірності видачі документів, що підтверджують наявність відрядження відповідача за межі місця його проживання, ОСОБА_1 не надала.

Аргументи касаційної скарги є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик