К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
Справа №22ц/824/438/19 Головуючий у 1 інстанції - Литвин Л.І.
Унікальний №382/425/18 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

Судді-доповідача - Панченка М.М.

Суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

При секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року позивач акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ «КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 і, з урахуванням уточнень до позову, просив ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним картковим договором №б/н від 25.10.2012 року, яка утворилась станом на 26.06.2018 року і в загальній сумі становить 63.054,12грн, що складається: із заборгованості за тілом кредита - 14.270,03 грн.; за відсотками - 32.281,72грн.; по пені - 16.502,37грн./а.с.73-76/.

Послався на те, що 25.10.2012 року між сторонами укладено кредитний картковий договір на суму 8.000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок під базову ставку 3% на місяць на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно доводів позивача відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана позивачем заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг у Притватбанку» та «Тарифами «Приватбанку», які викладені на банківському сайті www.prіvatbank.ua, складає між сторонами Договір, що підтверджується підписом позивача у його Анкеті-заяві про видачу карткового кредита.

Оскільки, як вважав позивач АТ «КБ «Приватбанк», позичальник ОСОБА_1 не виконує належним чином свої кредитні зобов`язання з погашення кредиту та інших платежів, передбачених договором, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено /а.с.103-106/.

Відмовляючи у позові, суд послався на те, що позичальником не підписувались «Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку» та «Тарифи Приватбанку», в яких містяться істотні умови договору.

В поданій апеляційній скарзі АТ «КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати указане рішення, як ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі/а.с.111-115/.

Сторони, будучи повідомленими про день та час розгляду справи, у судове за сідання не з`явились, а тому, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які булим досліджені у судовому засіданні.

Між тим, судове рішення не відповідає нормам матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, і ухвалене без повно і всебічного з`ясування обставин, у зв`язку з чим, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ «КБ «Приватбанк» надав суду копію «Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «Приватбанку» від 25.10.2012 року, підписану відповідачем ОСОБА_1 , відповідно до змісту якої слідує, що між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , укладено кредитний картковий договір, за яким позичальник того ж дня отримав у Банку платіжну картку «Кредитка універсальна» без зазначення кредитного ліміту під базову ставку 3% на місяць на залишок заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Отже, згідно указаної Анкети-заяви, яку підписав відповідач, сторони погодили лише наступні умови кредитування: позичальник виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку без зазначення її виду та бажаного ліміту кредитування.

Відповідач ОСОБА_1 у Анкеті-заяві підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом на Анкеті-заяві від 25.10.2012 року.

Встановлено, що під цими документами, зазначеними в Анкеті-заяві, як Умовами та Правилами, Тарифами банку, Пам`яткою клієнта, які визначають розмір відсотків, штрафів, пені, комісійних, терміну дії договору, а також строків платежів по кредиту (тіла кредита та відсотків) - позичальник ОСОБА_1 свій підпис не ставив.

Крім того, банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені лише в Умовах та Правилах, Тарифах банку та Пам`ятці клієнта банку, і з якими, як вважав банк, позичальник був ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Отже, суд першої інстанції погодився з тим, що 25.10.2012 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , укладений кредитний договір шляхом приєднання.

Зазначене свідчить, що між сторонами виникли договірні відносини кредиту, згідно яких, в силу ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки, як вважав Банк, позичальник ОСОБА_1 не виконував свої договірні зобов`язання, за розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк», у нього, станом на 26.06.2018року утворилась заборгованість, яка в загальній сумі становить 63.054,12грн, що складається: із заборгованості за тілом кредита - 14.270,03 грн.; за відсотками - 32.281,72грн.; по пені - 16.502,37грн./а.с.73-76/.

Наявність виникнення між сторонам договірних відносин підтверджене також письмовими пояснення самого відповідача ОСОБА_1 , надіслані ним суду першої інстанції, в яких він не заперечує, що отримував від банку ПАТ «КБ «Приватбанк» картковий кредит і того, що у нього була заборгованість у визначеному позивачем розмірі, але він її погасив, не надавши при цьому доказів погашення цієї заборгованості /а.с.96-99/.

Між тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, які були зазначенні в Анкеті-Заяві розумів відповідач, підписуючи заяву-Анкету про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», а також те, що указані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що були додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16-ц15) і не спростовано позивачем при розгляді указаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних обставин.

При цьому, згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналогічна норма міститься і у ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІ (ч.6 ст.81).

Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого тексту договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченим коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та розмірах встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625,1048 ЦК України позивач не пред`явив.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12.05.1991 року №1023-ХІІ).

Згідно п.22 частини 1 указаного Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року «39/248 на 106 пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Тому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі за №342/180/17 від 03.07.2019 року, при розгляді аналогічної справи, в даному випадку - відсутні підстави вважати, що при укладені договору з позичальником ОСОБА_1 кредитор ПАТ «КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон №2147-VІІ) про повідомлення споживача про умови кредитування та погодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладення на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Між тим, дійшовши висновку про часткове задоволення позову, колегія суддів вважає за правомірне стягнути заборгованість за тілом кредита, яка, за уточненим розрахунком позивача склала 14.270 грн.03 коп. Позичальник ОСОБА_1 , стверджуючи у своєму зверненні до суду першої інстанції про погашення ним всієї заборгованості перед банком, в той же час, не навів доказів погашення цієї суми.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч.ч.1,2,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає за правомірне стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у сумі 995грн.53 коп., виходячи із пропорційності розміру сплаченого судового збору до розміру задоволених позовних вимог (398,21грн. - за подання позову та 597,32грн. - за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384, 141,390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» 14.270 грн.03 коп., що складає заборгованість по тілу кредита, згідно кредитного договору №б/н від 25.10.2012 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у сумі 995грн.53 коп.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач

Судді