Справа № 535/1671/18
Провадження № 2/535/77/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Якименко Т.О., при секретарі Балала Л.В., розглянувши у підготовчому засіданні в смт Котельва Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Котелевської селищної ради Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Котелевської селищної ради Полтавської області про визнання за нею, в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, й до дня смерті належала ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 виданого Котелевською селищною радою Полтавської області 16.06.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1024.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що після смерті її матері - ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, вона є спадкоємцем за заповітом. До складу спадкового майна входить вказана вище земельна ділянка. Для належного оформлення своїх спадкових прав, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпака В.І., однак отримала відмову у видачі свідоцтва про спадщину, у звязку з тим, що на запит нотаріуса відділом Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області не наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Позивачка вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, позбавляє її права як спадкоємця за заповітом отримати у спадщину вказане спадкове майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач - Котелевська селищна рада Котелевського району Полтавської області подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Положеннямист. 200 ЦПК Українивизначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.

Визнання відповідачем пред'явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивачки ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції Полтавської області 13.11.2017 року.

10 серпня 2016 року ОСОБА_2 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області Ковпаком В.І. за умовами якого вона заповіла позивачці все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право.

Відповідно до довідки № 779, виданої виконавчим комітетом Котелевської селищної ради Полтавської області 25.01.2018 року, ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 При цьому на час відкриття спадщини ОСОБА_2 за вищевказаною адресою була зареєстрована одна.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У встановлений законом шестимісячний строк позивачка звернулась до Котелевської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

У провадженні Котелевської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 10/2018 щодо майна ОСОБА_2

До складу спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_2, входить земельна ділянка площею 0,15 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_2, на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 виданого Котелевською селищною радою Полтавської області 16.06.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1024.

Відповідно до листа за № 199/199-18, наданого відділом у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області 25.09.2018 року, за результатами розгляду нотаріального запиту щодо надання Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, було повідомлено, що земельна ділянка площею 0,15 га, що знаходиться на території смт Котельва Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області й до дня смерті належала ОСОБА_2 до Національної кадастрової системи не занесена, тому потрібно проводити дії з Державної реєстрації земельних ділянок.

Згідно з ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної або комунальної власності або уповноваженої ними особи.

Відповідно до п. 115 постанови КМУ «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 року державна реєстрація земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації за заявою власників.

Інших законодавчих нормативних актів щодо проведення державної реєстрації земельних ділянок на даний час не передбачено, а тому Відділ був позбавлений можливості надати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

У зв'язку з вищевикладеним, державний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, оскільки не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №853/02-14 від 07.11.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно пункту г. ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Згідно ч.9 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ОСОБА_2 за свого життя отримала у приватну власність земельну ділянку з додержанням відповідно до діючого на той час законодавства документу, що посвідчує право власності на нерухоме майно, а тому відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо даної земельної ділянки не може слугувати підставою для позбавлення позивача, як її спадкоємця права щодо оформлення своїх спадкових прав на спірну земельну ділянку.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 264-268, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Котелевської селищної ради Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку загальною площею 0,15 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, й до дня смерті належала ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1 виданого Котелевською селищною радою Полтавської області 16.06.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1024.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги у 30-ти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя