Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 369/8171/15-ц

провадження № 61-38300св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

представник третьої особи - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року у складі судді Пінкевич Н. С. та постанову Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2018 року у складі колегії суддів:

Сержанюка А. С., Лівінського С. В., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що 18 червня 2008 між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та у подальшому правонаступником вимог якого за договором купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року є

ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 158 200 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік з кінцевим терміном повернення 18 червня 2015 року. Банк зобов`язання перед ОСОБА_2 виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконав, а саме: не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки, у зв`язку з чим станом на 07 липня 2015 року має заборгованість у розмірі 8 546 943 грн 41 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3 077 475 грн 36 коп., заборгованості по процентам за користування кредиту у розмірі 3 743 608 грн 32 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі

1 613 811 грн 38 коп., 3 % річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 58 841 грн 18 коп., 3 % річних від простроченої заборгованості за процентами у розмірі 53 207 грн 17 коп.

Також зазначав, що на забезпечення виконання кредитних зобов`язань

18 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та у подальшому правонаступником вимог якого за договором купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року є

ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки

№ 14961/6901, за яким в іпотеку передано належні ОСОБА_1 нежитлову будівлю, магазин-кафе, загальною площею 144,5 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,02 га, цільове призначення - під розміщення магазину-кафе, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 . Вважав, що оскільки кредитні кошти не повернуті, він набув право на звернення стягнення на іпотечне майно.

З урахуванням зазначеного ПАТ «Дельта Банк» просило суд у рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості у зазначеному розмірі звернути стягнення на предмет іпотеки, на указану нежитлову будівлю та земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги банку задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки обраний банком спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем прав власності на предмет іпотеки відноситься до позасудових, а також, що позивачем не надано суду доказів дійсної вартості предмета іпотеки.

При цьому районний суд послався на те, що рішенням

Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня

2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 жовтня 2016 року, було визнано недійсним договір іпотеки №14961/6901 від 18 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та

АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», а у подальшому ПАТ «Дельта Банк», та застосовано наслідки недійсності вказаного договору іпотеки.

З огляду на положення частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Вказане свідчить про те, що указаний договір іпотеки не створює юридичних наслідків, і відповідно до нього неможливо звернути стягнення на спірне майно на користь позивача, тому суд визнав заявлені позовні вимоги необґрунтованими.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення позову без задоволення, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суд не наділений повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем. При цьому послався на те, що позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду,

ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком права власності на предмет іпотеки грунтуются на укладеному договорі іпотеки, яким передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, та у якому наявне застереження про можливе задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття предмета іпотеки у власність. Також посилався на те, що основне зобовязання боржник не виконав, наявність та розмір заборгованості підтверджується наданим розрахунком, тому вважав позовні вимоги обгрунтованими.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 липня 2018 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано Києво-Святошинського районного суду Київської областіуказану цивільну справу.

У жовтні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на касаційну скаргу

ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» у якому зазначено, що вказана касаційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а о оскаржувані судові рішення є законними і такими, що не підлягають скасуванню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 18 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір, за яким останній отримав кредит у розмірі

158 200 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік з кінцевим терміном повернення 18 червня 2015 року

(а. с. 7-13 т. 1, а. с. 59-66, т. 2 ).

Додатковою угодою № 1 від 25 березня 2009 року сторони, зокрема, погодили змінити кінцевий термін повернення кредиту, а саме: 18 червня 2016 року (а. с. 18-20, т. 1 ).

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань 18 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 14961/6901, за яким в іпотеку передано належні останній нежитлову будівлю, магазин-кафе, загальною площею 144,5 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,02 га, кадастровий номер :01:005:0011, цільове призначення - під розміщення магазину-кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 21-24, т. 1 ).

У пункті 1.2. вказаного договору іпотеки сторони погодили, що загальна ринкова вартість предмету іпотеки, згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності та/або за домовленістю сторін складає 1 279 304 грн.

Відповідно до пункту 4.1.1. договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечене іпотекою за цим договором.

Пунктом 4.2. договору іпотеку передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішенням суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку», з інших підстав, передбачених законодавством України.

При цьому, право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю (пункт 4.3. договору іпотеки).

Відповідно до пункту 5.2. цього договору, позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»або отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-які особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами та акта прийому-передачі документації встановлено, що 08 грудня 2011 року від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитними договором № 2 та договором іпотеки 14961/6901 (а. с. 36-37, 38 ).

09 липня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з листом-вимогою щодо повернення суми заборгованості за кредитним договором № 00 від 18 червня 2008 року (а. с. 26, 27, 28-29, т. 1).

ОСОБА_2 взяті на себе умови договору не виконав та станом

на 07 липня 2015 року утворилася заборгованість по кредитному договору у розмірі 8 546 943 грн 41 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 3 077 475 грн 36 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3 743 608 грн 32 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 1 613 811 грн 38 коп., 3 % річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 58 841 грн 18 коп., 3 % річних від простроченої заборгованості по процентам у розмірі 53 207 грн 17 коп. (а. с. 1-6, 46, т. 1 ).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У статті 1 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно із статтею 33 Закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із статтею 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до статті 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 березня 2018 року у справі

№ 760/14438/15-ц, провадження № 14-38цс18.

Відмовляючи у задоволені позову ПАТ «Дельта Банк», суди дійшли правильного висновку про те, що умовами договору іпотеки, а саме пунктом 5.2. указаного договору передбачено позасудове врегулювання спору, тому вимоги банку задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки обраний банком спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки відноситься до позасудових.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Доводи касаційної скарги висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, правильно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 16 травня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович