Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 476/259/17

провадження № 61-36580св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Миколаївської області, у складі колегії суддів:

Яворської Ж. М., Кушнірової Т. Б., Прокопчук Л. М., від 24 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Єланецького районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що з грудня 2010 року по квітень 2017 року вона з відповідачем проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільний побут та господарство.

Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах ними було придбано майно на загальну суму 383 500 грн, а саме: нежитлову будівлю «М`ясний павільйон», що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , вартістю 96 000 грн; газову плиту, вартістю 5 000 грн; кухонний гарнітур, вартістю 15 000 грн; душову кабінку "Лагуна", вартістю

8 000 грн; електроводонагрівач "Платинум", вартістю 9 000 грн; пральну машину, вартістю 9 000 грн; мікрохвильову піч, вартістю 3 000 грн; мультиварку, вартістю 2 500 грн; два телевізори марки "Samsung", вартістю 30 000 грн та 15 000 грн відповідно; причеп до автомобіля держаний

номер НОМЕР_1 , вартістю 150 000 грн; спортивний інвентар, вартістю

5 000 грн; автомобіль "Great Wall Pegasus" державний номер НОМЕР_2 , вартістю 150 000 грн; автомобіль ВАЗ 2107 державний номер НОМЕР_3 , вартістю 32 000 грн.

Посилаючись на те, що на початку квітня 2017 року сімейні стосунки між ними припинилися, з цього часу вони не проживають разом, не ведуть спільне господарство, позивач просила встановити факт проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2010 року по квітень 2017 року, виділити їй та визнати за нею право власності на нежитлову будівлю «М`ясний павільйон», що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , а інше майно, набуте під час спільного проживання, виділити відповідачу та стягнути з нього на її користь судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 22 січня

2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з лютого 2011 року по квітень 2017 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі «М`ясний павільйон», що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , а іншу 1/2 частину цієї нежитлової будівлі залишено у власності ОСОБА_2 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Висновки суду першої інстанції обґрунтованітим, що позивач підтвердила обставини спільного проживання сторін з лютого 2011 року по квітень

2017 року, а відтак придбане у цей проміжок часу відповідачем нерухоме майно є їх спільною власністю, яке підлягає поділу між сторонами у рівних частинах.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо іншого майна, зазначеного у позові, суд виходив із того, що сторони не погодили вартість спірного майна, його перелік та не надали належних доказів на підтвердження його вартості.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області 24 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 22 січня

2018 року в частині задоволених вимог ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та розподіл майна відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про судові витрати.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту ведення спільного господарства з відповідачем, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї в період з лютого 2011 року по квітень 2017 року, що підлягає доведенню у цій справі.

Апеляційний суд вважав, що спільне проведення відпочинку, а також надання фізичної допомоги ОСОБА_1 , проти чого не заперечує ОСОБА_2 , за відсутності інших ознак сім`ї, не свідчить про наявність усталених сімейних відносин із спільним побутом та взаємними правами та обов`язками.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 476/259/17 з місцевого суду.

11 жовтня 2018 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

20 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 476/259/17 передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанцій не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та фактичним обставинам справи. Суд, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, безпідставно не врахував показання свідків, які повністю збігаються з іншими доказами, в тому числі, фотокартками та відеозаписами. Докази існування банківського вкладу, відкритого на ім`я відповідача та боргових зобов`язань останнього були прийняті до уваги апеляційним судом з порушеннями вимог ЦПК України.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від імені ОСОБА_2 .

Однак оскільки зазначений відзив ніким не підписаний, суд касаційної інстанції не приймає його до уваги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 квітня 2013 року відповідач за 96 000 грн придбав у Миколаївської обласної спілки споживчих товариств нежитлову будівлю «М`ясний павільйон», що знаходиться за адресою: Миколаївська область , селище міського типу Єланець , проспект Незалежності

(до перейменування - 50 років Жовтня ), 8 /21, що підтверджено договором купівлі-продажу від 29 квітня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О. С. та зареєстрованим в реєстрі за № 715.

01 листопада 2013 року рішенням ХХХV сесії 6 скликання Єланецької селищної ради Миколаївської області за № 4 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 122,4 кв. м із земель комунальної власності, з метою передачі в оренду на 49 років для обслуговування об`єкту нерухомого майна - нежитлової будівлі «М`ясний павільйон», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 з 22 листопада 2007 року належить на праві приватної власності житловий будинок

№ АДРЕСА_2 , де він зареєстрований із грудня

2007 року.

До 17 лютого 2011 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працювали разом у Єланецькій районній санітарно-епідеміологічній станції.

Крім того апеляційний суд встановив, що із 2011 року та на момент придбання спірного нерухомого майна ОСОБА_2 був зареєстрований як приватний підприємцем та станом на 11 лютого 2013 року мав банківський вклад на суму 89 092 грн.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтвердила те, що будучи державним службовцем не вказувала ОСОБА_2 , як члена своєї сім`ї у декларації про майновий стан.

Спільного проведення вільного часу, відпусток, а також надання фізичної допомоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не заперечував.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.,

Згідно частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим, відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України.

Так, відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Оскільки до 17 лютого 2011 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , суди дійшли обґрунтованого висновку, що встановлення факту проживання однією сім`єю у розглядуваній справі можливе лише із 18 лютого 2011 року.

Розглядаючи період часу із 18 лютого 2011 року по квітень 2017 року (в межах позовних вимог) суд апеляційної інстанції, надавши оцінку доказам по справі в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку спільна робота в одній установі, спільне проведення вільного часу та відпусток, надання фізичної допомоги, за обставин ведення господарської діяльності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . зі здійсненням розрахунків один із одним, не підтверджують ведення спільного господарства та наявність у сторін спільного бюджету, не свідчать про наявність усталених сімейних відносин зі спільним побутом і взаємними правами та обов`язками.

У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі

№ 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період коли було придбано спірне майно.

За недоведеності факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу на день придбання спірного нерухомого майна ОСОБА_2

(26 квітня 2013 року) та наявності доказів про придбання зазначеного майна відповідачем за власні кошти, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимог про поділ спірного нерухомого майна.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 . зводяться до необхідності переоцінки доказів, які, на її думку, невірно оцінив апеляційний суд.

Натомість відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Отже доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права підлягають відхиленню, як такі, що не спростовують висновків апеляційного суду, та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта