Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 202/2285/16-ц

провадження № 61-23521св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року у складі судді Бєсєди Г. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року в складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 29 березня 2013 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики на суму 50 000 грн, про що ОСОБА_2 29 березня 2013 року власноручно складено розписку.

Оскільки відповідач борг не повернув, позивач просив стягнути з нього 90 927,70 грн суму боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції (основана сума боргу 50 000 грн, інфляційні нарахування 40 927,70 грн), три проценти річних від простроченої суми у розмірі 4 487,67 грн та судові витрати у справі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем та його представником не було доведено укладення саме договору позики між фізичними особами, а поданий позивачем документ, не є розпискою у розумінні вимог частини другої статті 1047 ЦК України, який може підтверджувати його укладення, та є підставою для інших боргових зобов`язань, які виникають незалежно від позики, з інших правових підстав, зокрема договору підряду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липень 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 202/2285/16-ц, витребувано її з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», згідно з яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу № 202/2285/16-ц передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу № 202/2285/16-ц призначено судді-доповідачеві Бурлакову С. Ю.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що словосполучення «взял в займ» у перекладі на українську мову «взяв у позику», що є особливо важливим у даній справі, тобто відповідач у розписці вказав, що взяв грошові кошти у розмірі 50 000 грн у позивача саме у позику, що згідно до статті 1046 ЦК України, передбачає зобов`язання відповідача повернути ці кошти.

Узагальнені доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені рішення - без змін. Указував, що касаційна скарга не містить належних обґрунтувань та доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_2 29 березня 2013 року складено розписку про те, що він взяв у ОСОБА_1 50 000 грн до 10 квітня 2013 року.

Грошові кошти до 10 квітня 2013 року повернуті не були.

Розмір заборгованості за договором позики підтверджується наданим позивачем розрахунком, згідно з якою заборгованість ОСОБА_2 становить 90 927,70 грн, яка складається із основного боргу у розмірі 50 000,00 грн; із 3 % річних у сумі 4 487, 67 грн; із інфляційних втрат у розмірі 40 927,70 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частини перша та друга статті 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (частини друга та третя статті 545 ЦК України).

Встановлено, що ОСОБА_2 29 березня 2013 року складено розписку про те, що він взяв у ОСОБА_1 50 000 грн до 10 квітня 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні майнових втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Установивши, що відповідач зобов`язався повернути позивачу борг, підтверджений розпискою, яка станом на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій є чинною, суди залишили поза увагою, що в указаний строк відповідач на порушення своїх договірних зобов`язань позику не повернув, за таких обставин боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на вказане належної уваги не звернув, та помилково відмовив у задоволенні позову, виходячи з того, що під час розгляду справи позивачем не доведено укладення договору позики.

Посилання сидів першої та апеляційної інстанцій на наявність господарських зобов`язань між ПрАТ«Енергопромбуд» і ТОВ «Фандрев», до яких сторони справи мають відношення є безпідставними і не впливають на саму сутність відносин, що виникли між сторонами за розпискою від 29 березня 2013 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Щодо судових витрат

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з цим з стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 087,93 грн судового збору, з яких 893,38 грн за подання позовної заяви, 1 049,57 грн за подання апеляційної скарги та 1 144,98 грн за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позика у розмірі 90 927,70 грн, з яких: сума основного боргу становить 50 000,00 грн, інфляційні нарахування 40 927,70 грн, 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 4 487,67 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 087,93 грн судового збору, з яких 893,38 грн за подання позовної заяви, 1 049,57 грн за подання апеляційної скарги та 1 144,98 грн за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення судів попередніх інстанцій втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило