ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року м. Київ

справа № 754/11444/18

провадження № 22-ц/824/9159/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року у складі судді Лісовської О.В., повний текст складений 02.05.2019 року,

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі з 12 травня 2006 року по 24 вересня 2015 року, у період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту розлучення і до цього часу син постійно проживає з матір`ю, вона повністю здійснює піклування сином, створила всі необхідні умови для проживання сина з нею, його навчання та розвитку. Однак, протягом 2018 року відповідач грубо порушує права позивачки як матері, несвоєчасно повертає дитину після зустрічей, постійно створює стресові ситуації у стосунках матері та сина. Відповідач погоджується при спілкуванні щодо того, що син буде проживати з позивачем ОСОБА_1 , але у неї існують побоювання стосовно того, що далі може все змінитися. На підставі викладеного позивач просила суд визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 з матір`ю, в рішенні суду відобразити той факт, що дитина з моменту розлучення проживає з матір`ю, на час розгляду справи визначити місце проживання дитини з нею.

05 грудня 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Зустрічний позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 . На даний час неповнолітній син проживає з матір`ю, однак має особливий емоційний контакт з батьком, прагне спілкування, відчуває батьківський авторитет та турботу. Зустрічі дитини з батьком мають виключно позитивний ефект. На думку позивача за зустрічним позовом материнська опіка зводиться фактично до контролю за підготовкою уроків та участю у шкільному житті. Постійне нервове напруження матері впливає і на емоційний стан сина, у зв`язку з чим дитина стає дратівливою та неспокійною. Дитини болісно переживає розлучення з батьком. ОСОБА_2 вважає, що проживання сина разом з ним буде сприяти духовному, фізичному та емоційному розвитку дитини. У зв`язку з наведеним позивач за зустрічним позовом просив суд визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 разом з батьком.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 грудня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до розгляду одночасно із основним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове, яким визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що його, як батька неповнолітнього ОСОБА_3 , через дискримінаційні стереотипи та гендерну нерівність, було безпідставно позбавлено можливості опікуватись сином в повному обсязі, маючи реальну можливість якнайкраще забезпечити інтереси дитини. Так, в суді першої інстанції ОСОБА_2 були надані докази щодо його працевлаштування, отриманого щомісячного постійного доходу, робочого часу. Апелянт вважає, що може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Правом відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи відповідно до ст. 360 ЦПК України не скористались.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_6 та її представник заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник будучи належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не з`явились, натомність надійшла заява представника ОСОБА_2 адвоката Шуляк Ю.В. про відкладення розгляду скарги у зв`язку з сімейними обставинами, при цьому будь-яких доказів, які б підтверджували наявність таких обставин, до заяви не долучено, тому у колегії суддів відсутні підстави вважати неявку відповідача ОСОБА_2 та його представника з поважних причин, приймаючи до уваги регламентовані строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вирішила за можливе провести судове засідання у їх відсутність, згідно ст. 372 ЦПК України.

Третя особа служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації будучи належним чином повідомлені про місце, день та час розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції свого представника не направили, клопотань не подавали, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання сина сторін неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір`ю ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з інтересів дитини, зокрема можливості матері забезпечити належні умови проживання, виховання та розвитку дитини, оскільки вона має постійне місце проживання, постійне місце роботи, стабільний заробіток, не має шкідливих звичок та позитивно характеризується за місцем роботи.

З таким висновком погоджується і судова колегія.

Так, судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2006 року по 24.09.2015 року, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення сторони проживають окремо, малолітня дитина залишилась проживати з матір`ю.

Мати зареєстрована та проживає у двокімнатній квартирі, в якій наявні житлово- комунальні умови для проживання дитини задовільні.

Позивачка має постійне місце роботи та постійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно.

У характеристиці за місцем навчання неповнолітнього зазначено, що вихованням хлопця займається мама ОСОБА_1 , яка завжди цікавиться станом навчання сина, постійно звертається до педагогів за порадами щодо покращання рівня навчальних досягнень, систематично відвідує батьківські збори, завжди готова до діалогу, допомагає в організації свят у класі.

Фактів аморальної поведінки позивачки судом не встановлено.

Відповідач ОСОБА_2 на даний час працює заступником начальника цеху офсетного друку Державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна", отримує заробітну плату, позитивно характеризується за місцем роботи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але після розірвання шлюбу з позивачкою, 27.04.2018 року уклав іншій шлюб та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності матері відповідача ОСОБА_8 ..

Згідно із Висновком № 47 від 07.03.2019 року психологічного обстеження дитини, що був складений Міським центром дитини, рекомендовано батькам дитини скористатися сімейною медіацією для вирішення питань, пов`язаних з вихованням та розвитком сина, адже взаєморозуміння між батьками є запорукою гармонійного розвитку дитини; визначити стабільне місце проживання ОСОБА_7 , враховуючи рівень фізичної та емоційної прив`язаності, бажання, інтереси та вікові потреби дитини; для повноцінного психічного розвитку ОСОБА_7 важливо встановити графік зустрічей дитини з тим із батьків, з яким він не проживає, із завчасно обумовленим місцем та часом, такі зустрічі мають відбуватися в спокійній та безпечній атмосфері; батькам усвідомити власну відповідальність за фізичний та психічний розвиток дитини.

Відповідно до Висновку Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 102/03/37-3134 від 18.04.2019 року Служба вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 разом з матір`ю (рішення комісії з питань захисту прав дитини від 04.04.2019 року).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Відповідно до Стаття 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.( стаття 155 СК України).

Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Суд першої інстанції в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотримався норм матеріального права, урахував висновок Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 102/03/37-3134 від 18.04.2019 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, обґрунтовано визначив місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір`ю.

Доводи апелянта про те, що судом безпідставно позбавлено його можливості опікуватись сином в повному обсязі не заслуговують на увагу, оскільки батько не позбавлений можливості зустрічатися з дитиною та піклуватися про нього.

Таким чином, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :