Справа № 175/1023/19
Провадження № 2/175/272/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 серпня 2019 року сел. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Новік Л.М.

за участю секретаря Сапай О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Слобожанське цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи тим, що 04.03.1978 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, актовий запис №208. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

Протягом 1989 р. - 1991 р. сторонами за спільні кошти було побудовано індивідуальний житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1856 кв.м., яка була виділена Балівською сільською радою відповідачу для будівництва. Право власності зареєстровано 07.02.2018 р. КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, номер запису про право власності № 24758052.

На протязі всього сімейного життя відповідач відносився до позивача грубо, постійно ображав її та виганяв з дому, застосовував до неї фізичне насилля. Так, 23 грудня 2018 року, відповідач знаходячись в своєму домоволодінні, розташованого по АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку в ході якої ображав дружину нецензурною лайкою та спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основної фаланги першого пальця лівої кісті, в зв`язку з чим відповідачка вимушена була звернутись до лікарів та пройти лікування тривалістю 23 дня. На сьогоднішній день відповідач не дає можливості позивачці жити в їхньому спільному будинку, забрав у неї ключі, стверджує, що вона не має права на цей дім. За таких обставин позивачка змушена жити один тиждень у своєї доньки, яка також проживає в с.Балівка, а другий - у своїх батьків, в м. Нікополь.

Просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_5 . РНОКПП НОМЕР_2 . індивідуальний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, які складаються з: літ. А - житловий будинок, загальною площею 84,3 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., літ. В - сараю, літ. Г "літ. Д - літнього душу. літ. Е - погрібу. літ. К (1) - колонки, літ. 1 - замощення. - огорожі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 . право власності на 1/2 частину індивідуального житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, які складаються з: літ. А - житловий будинок, загальною площею 84.3 кв.м.. житловою площею 38.8 кв.м..літ. В - сараю, літ. Г - вбиральні, літ. Д - літнього душу. літ. Е - погрібу. літ. К( 1) - колонки, літ. І - замощення. №1-3 - огорожі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 . РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 на цю частину майна.

У відкритому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача, сторони дійсно за час шлюбу будували будинок, вона теж як могла допомагала їм.

Суд, заслухавши учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що 04 березня 1978 року сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 208 (а.с.26).

Шлюб між сторонами не розірвано.

Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано:

-житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, які складаються з: літ. А - житловий будинок, загальною площею 84.3 кв.м.. житловою площею 38.8 кв.м. літ. В - сараю, літ. Г - вбиральні, літ. Д - літнього душу. літ. Е - погрібу. літ. К( 1) - колонки, літ. І - замощення. №1-3 - огорожі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_2 07.02.2018 ІНФОРМАЦІЯ_2 . КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області, номер запису про право власності № 24758052.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Згідно зі ст.ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу.

Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

При поділі майна суд виходить із того, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення, про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та часки кожного з подружжя в спільному майні, про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, при цьому неподільні речі присуджуються одному з подружжя.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що вищевказане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та має бути поділене між подружжям в судовому порядку.

Згідно п. 1 ст. 2 ч. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, що позивачем підтверджено, що спірне майно у вигляді житлового будинку, набуте сторонами під час перебування у шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 68- 72 СК України, ст.ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 130, 174, 209, 212 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , індивідуальний житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, які складаються з: літ. А - житловий будинок, загальною площею 84,3 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., літ. В - сараю, літ. Г - вбиральні, літ. Д- літнього душу, літ. Е - погрібу. літ. К(1) - колонки, літ. І - замощення, №1-3 - огорожі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину індивідуального житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, які складаються з: літ. А - житловий будинок, загальною площею 84.3 кв.м., житловою площею 38.8 кв.м., літ. В - сараю, літ. Г - вбиральні, літ. Д - літнього душу, літ. Е - погрібу, літ. К (1) - колонки, літ. 1 замощення, №1-3 огорожі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 . РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_5 . РНОКПП НОМЕР_2 , на цю частину майна.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Новік