Провадження № 2/522/3869/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі судового засідання Прусс О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 7225,00 грн. та стягнення судових витрат в сумі 5633,20 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_4 (Страхувальник), було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 4-01 від 02.10.2017 року, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» державний реєстраційний номер «НОМЕР_1». У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 29 листопада 2017 року в м. Одесі по вул. Великій Арнаутській, 40 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Nubira» державний реєстраційний номер «НОМЕР_3» під керуванням відповідача ОСОБА_2, та автомобіля «Mitsubishi Lancer» державний реєстраційний номер «НОМЕР_1» під керуванням ОСОБА_4. В результаті вказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Mitsubishi Lancer» державний реєстраційний номер «НОМЕР_1», що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 30.11.2017 року, відповідно до чого Власник зазнав матеріального збитку. Відповідно до Постанови Приморського районного суду міста Одеси від 29 грудня 2017 р. водія ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Постанова набрала чинності. Згідно рахунку вартості відновлюваного ремонту № СЧ-024248 від 30.11.2017 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer» державний реєстраційний номер «НОМЕР_1», склала 7 225 грн.

За заявою потерпілої особи ОСОБА_4, та виконуючи взяті на себе зобов'язання по Договору добровільного страхування на підставі страхового акту № 10837-02 від 06.12.2017 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі: 7225,00 грн. що підтверджується платіжним дорученням № 27732 від 06.12.2017 року та 28367 від 13.12.2017 року. 18.04.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Новий кредитор) укладено Договір № 18/04/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 4-01 від 02.10.2017 року. З метою досудового врегулювання спору, Відповідачеві було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу. Ніяких дій зі сторони Відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку, а відтак, Позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України.

Провадження у справі відкрито 03 серпня 2018 року та встановлено загальний порядок розгляду справи. Відзив на позов не подавався. 09 листопада 2018 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з?явився, подав заяву про проведення судового засіданні за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити повністю. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з?явився, про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважність причин не явки суд не повідомив.

Суд розглядає справу за відсутності сторін у заочному порядку, відповідно ст.281 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_4 (Страхувальник), було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 4-01 від 02.10.2017 року, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi Lancer» державний реєстраційний номер «НОМЕР_1».

У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

29 листопада 2017 року в м. Одесі по вул. Великій Арнаутській, 40 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daewoo Nubira» державний реєстраційний номер «НОМЕР_3» під керуванням відповідача ОСОБА_2, та автомобіля «Mitsubishi Lancer» державний реєстраційний номер «НОМЕР_1» під керуванням ОСОБА_4.

В результаті вказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Mitsubishi Lancer» державний реєстраційний номер «НОМЕР_1», що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 30.11.2017 року, відповідно до чого Власник зазнав матеріального збитку.

Відповідно до Постанови Приморського районного суду міста Одеси від 29 грудня 2017 р. водія ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Постанова набрала чинності.

Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 29 грудня 2017 року встановлено, що відповідач 29.11.2017 року о 12 год. 40 хв., керуючи автомобілем «Daewoo Nubira» державний реєстраційний номер «НОМЕР_3», порушивши вимоги Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, тобто скоїв правопорушення, за яке передбачена відповідальність згідно з ст. 124 КУпАП. Від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Заподіяна матеріальна шкода.

Згідно рахунку вартості відновлюваного ремонту № СЧ-024248 від 30.11.2017 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Mitsubishi Lancer» державний реєстраційний номер «НОМЕР_1», склала 7 225 (сім тисяч двісті двадцять п'ять) грн. 00 коп.

За заявою потерпілої особи ОСОБА_4, та виконуючи взяті на себе зобов'язання по Договору добровільного страхування на підставі страхового акту № 10837-02 від 06.12.2017 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 7225,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 27732 від 06.12.2017 року та 28367 від 13.12.2017 року.

Факт ДТП 29.11.2017 був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом № 10837-02 від 06.12.2017р. На підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_4 в сумі 7 225,00 гри.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 7 225,00 грн.

Таким чином, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 13 грудня 2017 року.

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 7 225 грн. 00 коп., заподіяну Відповідачем внаслідок ДТП 29 листопада 2017 р., ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування.

У свою чергу Відповідач керував транспортним засобом «Daewoo Nubira» державний реєстраційний номер «НОМЕР_3», який не був забезпечений договором (ГО) обов'язкового страхування цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів на момент ДТП.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно договору страхування. Страхове відшкодування за шкоду заподіяну потерпілим, завжди зменшується на суму франшизи. Тобто франшиза відшкодовується особою, яка завдала матеріальну шкоду.

Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується із ст. 979 ЦК України , якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 ЗУ "Про страхування", страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховий поліс це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п. 1.8. «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»),

У відповідності до ст. 5 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 22 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Як вказує п. 22.1 ст. 22 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю здоров?ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 28 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

відповідно до п.3 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов'язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). Шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода) відшкодовується в повному обсязі.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.

Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз'яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв?язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Відповідача виникло зобов'язання перед Позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого Позивачем страхового відшкодування.

18.04.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Новий кредитор) укладено Договір № 18/04/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 4-01 від 02.10.2017 року.

Згідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, є договори та інші правочини.

Так, відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Таким фахівцем у галузі права, який надає Позивачу правничу допомогу у цій справі є - адвокат ОСОБА_5, що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги, додатковою угодою № 1/актом приймання - передачі наданої правової (правничої) допомоги від 15.06.2018 року, ордером адвоката та квитанцією до прибуткового касового ордеру.

Відповідно до п. 1 ч. З ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати - на професійну правничу допомогу;

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Представник позивача надає попередній розрахунок судових витрат.

Таким чином, в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача має бути стягнута на користь позивача компенсація судових витрат у сумі 5 633 грн. 20 коп. (704 грн. 80 коп. - судовий збір сплачений за подання даної позовної заяви, а також витрати у розмірі 4 928,40 грн. на оплату правової (правничої) допомоги адвоката відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги №002 від 29.03.2018 року.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 263 - 266, 282, 353 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_2, НОМЕР_4, від 08.06.2018 року, видане 5101) на користь ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1) завдані збитки в порядку регресу в сумі 7225 (сім тисяч двісті двадцять п?ять) гривень, сплачений судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок, витрати на правову допомогу в сумі 4928 (чотири тисячі дев?ятсот двадцять вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 04 лютого 2019 року.

Суддя Л.М. Чернявська

25.01.19