Номер провадження: 22-ц/813/316/19
Номер справи місцевого суду: 2-5870/07
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С.Й.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу заступника начальника юридичного управління Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Мікуленка Валерія Валерійовича на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 червня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на приміщення горища над квартирою АДРЕСА_1 , згідно із технічним паспортом.

В обгрунтування позову позивач зазначав, що він є власником квартир АДРЕСА_1 .

Вказані квартири розташовані на останньому, четвертому, поверсі житлового будинку.

З метою облаштування належних житлових умов, ним було реконструйовано дані квартири та здійснено ремонтні роботи.

З урахуванням того, що даний будинок відноситься до старого житлового фонду, позивач змушений був за власні кошти відремонтувати горище та дах будинку.

Враховуючи, що за його кошти були проведені ремонтні роботи горища, просив визнати за ним право власності на дане приміщення.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 16 червня 2007 року визнано за ОСОБА_1 право власності на дахове приміщення, площею 190,6 кв.м над квартирами АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорту.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, заступник начальника юридичного управління Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Мікуленко Валерій Валерійович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 червня 2007 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

-неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

-недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

-невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

-порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Задовольняючи позов та визнаючи за ОСОБА_1 право власності на дахове приміщення, площею 190,6 кв.м над квартирами АДРЕСА_1, АДРЕСА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що спірне горище, як допоміжне приміщення є власністю власників квартир будинку, які не заперечують проти оформлення права власності на горище за позивачем.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Згідно з ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався і не з`ясувавши всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не надавши їм належної правової оцінки, прийшов до передчасних і помилкових висновків, які вплинули на правильність прийнятого судом рішення.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 є співвласниками у рівних частках квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 107,6 кв.м. (житлова 59,2 кв.м), на підставі свідоцтва про право власності виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради від 09.04.1999 року, виданого на підставі розпорядження УЖКГ виконкому Одеської міської ради в порядку безоплатної приватизації (а. с. 10-11);

- ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 35,4 кв.м. (житлова 22,8 кв.м), на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2005 року, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 12.12.2005 року (а. с. 12-14).

Будучи співвласником квартири АДРЕСА_4 та пред`являючи позов до інших співвласників цієї ж квартири (членів своєї сім`ї), а також одного із сусідів, який мешкає у квартирі АДРЕСА_1 цього ж будинку, ОСОБА_1. просив визнати за ним право власності на горище будинку площею 190 кв. м., обґрунтовуючи це тим, що він, виходячи з аварійного стану даху та горища будинку, розташованих над належними йому квартирами, що загрожувало повноцінній і безпечній експлуатації цих квартир, враховуючи не проведення ремонту даху і горища експлуатуючою організацією, був вимушений за власні кошти здійснити їх повний ремонт і виходячи з таких обставин почав користуватися ними, що на його думку є достатньою підставою для визнання за ним права власності на горище.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради в апеляційній скарзі посилається на те, що спірне нежитлове горищне приміщення розташоване у багатоквартирному будинку, який згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів УPCP від 25листопада 1991 року «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст.335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України).

Згідно з частинами першою та шостою статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4- рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Будь-які належні і достатні докази, що горище будинку АДРЕСА_7 не відноситься до допоміжних у зв`язку з відсутністю технічного обладнання будинку потрібного для обслуговування будинку (інженерних комунікацій, технічних пристроїв, необхідних для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир, вентиляційних каналів тощо) в матеріалах справи відсутні.

Тому, суд першої інстанції з урахуванням наведених у позові обґрунтувань вірно виходив із того, що горище будинку відповідно до частини другої статті 382 ЦК України, рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 належить співвласникам жилих квартир на праві спільної сумісної власності.

При цьому вірно встановивши вказані обставини, суд першої інстанції разом з тим не врахував, що законодавством не передбачено визнання права власності на допоміжні приміщення за окремим співвласником багатоквартирного будинку.

Крім того, позивач обґрунтовував заявлені вимоги про визнання права власності на горища тим, що дах і горище будинку перебували в аварійному стані і тривалий час не ремонтувалися, що створювало загрозу належним йому на праві власності квартирам, які розташовані на останньому поверсі безпосередньо під горищем і дахом будинку.

Проте будь-яких належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували знаходження горища і даху будинку в аварійному стані, що загрожував би належному стану квартир позивача, а також доказів про звернення позивача до експлуатуючої організації з питань належного утримання будинку і про погодження з балансоутримувачем проведення ремонтних робіт за власний рахунок, позивач до суду не надав.

Враховуючи наведене у суду першої інстанції не було підстав вважати наведені позивачем обґрунтування заявлених вимог доведеними, а самі вимоги такими, що ґрунтуються на вимогах законодавства.

Судова колегія звертає увагу, що згідно з рішенням Одеської міської ради № 1360-VII від 07.12.2016 року «Про передачу багатоквартирних жилих будинків, що обліковуються на балансі комунальних підприємств житлово-комунального сервісу Одеської міської ради, в управління (на баланс) об`єднань співвласників багатоквартирних будинків» на баланс створеному ОСББ «Дворянська 8» переданий жилий багатоквартирний будинок по АДРЕСА_7 (а. с. 55-57).

Відповідно до акту прийому-передачі від 30.06.2017 року багатоквартирний жилий будинок по АДРЕСА_7 переданий з балансу КП «ЖКС «Порто-Франківський» на баланс ОСББ «Дворянська 8» (а. с. 58-60).

Таким чином, на час розгляду справи в суді першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення, багатоквартирний жилий будинок по АДРЕСА_7 перебував на балансі КП «ЖКС «Порто-Франківський» - комунального підприємства створеного Одеською міською радою, яка самостійно або в особі свого єдиного уповноваженого органу - Представництва по управлінню комунальною власністю, мала повноваження на управління майном комунальної власності та його обслуговування, до якого відносився і багатоквартирний жилий будинок по АДРЕСА_7 , де розташоване горище, право власності на яке, згідно з оскаржуваним судовим рішенням, визнано за ОСОБА_1

Департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю.

Враховуючи, що позивачем надано докази про належність спірного приміщення горища в багатоквартирному жилому будинку по АДРЕСА_7 до допоміжних, що не спростовується матеріалами справи, дана обставина сама по собі не свідчить, що рішенням суду не вирішувалися права та обов`язки балансоутримувача будинку, який здійснював обслуговування будинку на час ухвалення судом оскаржуваного рішення від 16.06.2007 року.

Слід також звернути увагу, що Одеська міська рада згідно з рішенням № 1360-VII від 07.12.2016 року уповноважила КП «ЖКС «Порто-Франківський» передати в тому числі і будинок по АДРЕСА_7 на баланс ОСББ «Дворянська 8» разом з горищем, що на підставі оскаржуваного судового рішення вже належало на праві власності позивачу і згідно з яким не вбачається, що органи місцевого самоврядування були залучені до участі у справі, де вирішувалося вказане питання.

Оцінюючи всі наведені обставини, немає підстав для висновку, що оскаржуваним рішенням не зачіпаються права органів, що уособлюють право комунальної власності в м.Одесі (Одеська міська рада) або органу, що створений Одеською міською радою для здійснення управління комунальною власністю (Департамент комунальної власності).

При таких обставинах, апеляційна скарга Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підлягає частковому задоволенню, внаслідок чого рішення районного суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що у позові відмовлено повністю, з позивача на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги у розмірі 76 грн. 50 коп.

Судова колегія при цьому звертає увагу, що судовий збір на час звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою у жовтні 2018 року, становив 150% від розміру судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову до суду першої інстанції.

Позов подано до суду першої інстанції у 2007 році і судовий збір сплачений при поданні позову становив в мінімальному розмірі за майновим спором - 51 грн.

Тому з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір у розмірі 76 грн. 50 коп.,який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги (51*150%).

Решта зайво сплачених коштів при оплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 червня 2007 року у розмірі 2 566 грн. 50 коп. може бути повернуто апелянту у разі подання ним відповідної заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника начальника юридичного управління Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Мікуленка Валерія Валерійовича - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 червня 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на приміщення горища, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_7 - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 76 грн. 50 коп. за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 05.09.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова