Ухвала

09 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 644/5367/15-ц

провадження № 61-20227св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року у складі судді Лігус С. М. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Карімової Л. В., Бровченко І. О., Малінської С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк» або Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення відповідачів із зазначеної квартири.

В обґрунтування заявлених вимог Банк посилався на те, що 26 серпня 2008 року між ОСОБА_4 і Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк» або Банк), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту № 839/3/27/38/8-603, за умовами якого ОСОБА_4 надано споживчий кредит в сумі 66 000,00 доларів США строком до 10 серпня 2015 року, зі сплатою відсотків за використання кредиту у розмірі 14 % річних.

26 серпня 2008 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним іпотечним договором був укладений договір іпотеки № 839/4/27/38/8-566, за умовами якого Банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 березня 2007 року, і які були зареєстровані та проживали в цій квартирі.

У зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_4 умов кредитного договору утворилась заборгованість в розмірі 163 149,71 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 22 квітня 2015 року складала 3 634 352,23 грн. Позивач просив відповідно до вимог статті 40 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон), частини третьої статті 109 Житлового кодексу УРСР звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , та виселити відповідачів із зазначеної квартири.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів і іноземній валюті» від 06 червня 2014 року не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або є предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті. Спірна квартира виступає як забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором споживчого кредиту в розмірі 66 000,00 доларів США, є єдиним місцем проживання відповідачів. Вищезазначеним Законом на теперішній час заборонено примусове стягнення належного відповідачам майна. Крім того, вказана квартира не була придбана за рахунок кредиту, який надано в іноземній валюті, право власності на неї відповідачами було набуто у 2007 році, тому вимога про виселення відповідачів з зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення задоволенню не підлягає.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року змінено: скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволено позовні вимоги в цій частині. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором споживчого кредиту № 839/3/27/38/8-603 від 26 серпня 2008 року, укладеного з ПАТ «Укрсоцбанк», яка станом на 22 квітня 2015 року складає 163 149,71 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 квітня 2015 року становить 3 634 352,23 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 64 428,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 квітня 2015 року становить 1 435 209,66 грн, з яких: строкова заборгованість за кредитом - 3 120,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 квітня 2015 року становить 69 501,75 грн; прострочена заборгованість за кредитом - 61 308,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 квітня 2015 року становить 1 365 709,27 грн; заборгованість за простроченими відсотками - 65 071,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 квітня 2015 року становить 1 449 534,05 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 17 476,45 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 квітня 2015 року складає 389 308,48 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам - 16 174,23 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 квітня 2015 року складає 360 300,03 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки (на підставі договору іпотеки від 26 серпня 2008 року № 839/4/27/38/8-566) - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 66,0 кв. м, житловою площею 42,7 кв. м, що належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 березня 2007 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду України комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним № 7-07-286776, зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 10 серпня 2007 року за реєстровим номером № П-7-27900, шляхом надання ПАТ «Укрсоцбанк» права продажу вказаної квартири на підставі статті 38 Закону, будь-якій особі покупцеві за початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною в договорі іпотеки за згодою сторін в сумі 426 272,00 грн - заставної вартості предмета іпотеки, на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Надати право ПАТ «Укрсоцбанк» за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за договором кредиту від 26 серпня 2008 року № 839/3/27/38/8-603 в сумі 163 149,71 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 22 квітня 2015 року складає 3 634 352,23 грн, та всі витрати, пов`язані зі збереженням та реалізацією предмету іпотеки. На час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 06 червня 2014 року, рішення суду виконанню не підлягає. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову про виселення та зняття з реєстраційного обліку у вказаній квартирі відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без змін. Стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду першої інстанції по 1 827,00 грн з кожного та при зверненні з апеляційною скаргою до апеляційного суду по 2 009,70 грн з кожного.

Приймаючи рішення від 16 лютого 2017 року, апеляційний суд виходив з того, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

З огляду на вказане, судова колегія апеляційного суду змінила рішення районного суду, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та задовольнила позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в цій частині.

При цьому колегія суддів апеляційного суду врахувала вимоги частини першої статті 39, 41 Закону та правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2839цс16, та установила початкову ціну предмета іпотеки - вищезазначеної квартири для її подальшої реалізації, виходячи із вартості предмета іпотеки, визначеної ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в договорі іпотеки від 26 серпня 2008 року № 839/4/27/38/8-566 за згодою сторін в сумі 426 272,00 грн - заставної вартості предмета іпотеки (підпункт 1.1.2, підпункт 2.4.3, підпункт 2.4.4, підпункт 2.4.7), оскільки матеріали справи не містять даних про те, що сторонами здійснювалася переоцінка предмета іпотеки відповідно до вимог підпункту 2.4.5 договору іпотеки.

Апеляційним судом також встановлено, що предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 - не була придбана за рахунок кредиту, який надано в іноземній валюті, право власності на неї відповідачами було набуто у 2007 році, інших житлових приміщень у власності відповідачів не має. Тому вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на спірну квартиру як предмет іпотеки та виселення відповідачів із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення, задоволенню не підлягали. Відповідно в цій частині рішення суду першої інстанції ґрунтується на законі, а доводи апеляційної скарги визнані безпідставними.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 та її представника - Шматько Т . М. на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати зазначені судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції та стягнути з позивача судові втрати по справі.

У касаційній скарзі зазначено про численні порушення судами норм законодавства при ухваленні рішень, зокрема скаржник зазначає, що відповідачем ще в суді першої інстанції було залучено до матеріалів справи копію рішення судді Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 09 вересня 2009 року за позовом Банку, яким стягнуто з позичальника ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 26 серпня 2008 року № 839/3/27/38/8-603 у розмірі 572 485,65 грн, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом, за відсотками та пенею, відповідно позивач, звернувшись до суду з позовом до відповідачів, що є майновими поручителями за кредитним договором, з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, повторно намагається нарахувати ОСОБА_4 , яка не є стороною у справі, ту ж саму заборгованість по сплаті відсотків та пені.

Також у касаційній скарзі зазначено, що апеляційним судом не надано належної правової оцінки заяві представника відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, поданої до суду першої інстанції 16 грудня 2015 року, про що також зазначалось у запереченнях на апеляційну скаргу. Останній платіж за кредитним договором позичальник здійснила ще 20 жовтня 2008 року, таким чином, перша прострочка платежу виникла 11 листопада 2008 року, тобто саме з цієї дати позивачу стало відомо про порушення його прав щодо отримання щомісячних платежів позичальником.

Окрім цього, заявники зазначають, що Законом не визначено право іпотекодержателя вчиняти певні дії та мати права, необхідні для продажу предмету іпотеки від свого імені, враховуючи, що посвідчення таких договорів відбувається згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, за умови надання нотаріусу пакету необхідних документів; позивач стверджує, що відповідно до вимог статті 35 Закону на адресу відповідачів було направлено листи з письмовими вимогами про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте доказів направлення таких повідомлень та отримання їх відповідачами не надав; апеляційним судом не враховано вимоги частини шостої статті 38, статті 39 Закону, та суд дійшов помилкового висновку про визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, з огляду на вказану в іпотечному договорі від 26 серпня 2008 року оціночну вартість предмета іпотеки; відповідачі у справі є майновими поручителями за кредитним договором та фактично позбавлені будь-яким чином спростовувати нараховану позичальнику заборгованість у розмірі 3 634 352,23 грн, їм невідомо, коли та скільки коштів вона сплачувала за кредитним договором та чи існує у неї будь-яка заборгованість перед позивачем; суд апеляційної інстанції в своєму рішенні неодноразово невірно визначив боржника за кредитним договором: замість ОСОБА_1 потрібно було вказати ОСОБА_4 ; ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не залучили до участі у справі позичальника ОСОБА_4 та при цьому судами вирішено питання щодо її прав та обов`язків.

Станом на дату постановлення ухвали від інших учасників справи не надходило заперечень на касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - Шматько Т. М.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника - Шматько Т. М. у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи із Орджонікідзевського районного суду м. Харкова та надано особам, які беруть участь у справі, строк для подачі заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Позиція Верховного Суду

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 18 вересня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик