Справа № 126/2662/17
Провадження № 22-ц/801/1809/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 21 травня 2019 року, ухвалене суддею Гуцол В.І. повний текст якого складено 21 червня 2019 року,

в справі №126/2662/17

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Бершадського медичного коледжу (відповідач),

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в районний суд з позовом до Бершадського медичного коледжу про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого посилався на те, що він працював на посаді викладача фізичного виховання на невизначений строк у Бершадському медичному коледжі з 2007 року.

Наказом директора Бершадського медичного коледжу Оніщенко К.М. № 134 від 31.08.2017 його було звільнено у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Вважає даний наказ незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки він винесений всупереч його правам та інтересам, а також з грубим порушенням законодавства про працю, оскільки відповідачем не було дотримано процедури виконання вимог трудового законодавства, про зміну істотних умов праці його ніхто не повідомляв та з ними не ознайомлював. Крім того, вважає безпідставною зміну відповідачем педагогічного навантаження без погодження в законному порядку з профспілковим комітетом.

А тому просив скасувати наказ директора Бершадського медичного коледжу Оніщенко К.М. № 134 від 31.08.2017; поновити його на посаді викладача фізичного виховання Бершадського медичного коледжу; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На думку позивача йому завдано також і моральну шкоду, яку оцінив 20 000 грн та просив стягнути на свою користь.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 21 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, а також неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Апелянт зазначив, що судом не враховано його переважне право на залишення на роботі при звільнення, оскільки він є особою передпенсійного віку, а тому в силу положень Закону України від 06.04.2017 №2005-VIII працівникові, якому залишилось менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягнення якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Крім того вважає, що судом не встановлено які саме умови праці були змінені та які кадрові ротації відбувались в установі, оскільки підставою його звільнення є відмова від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Звертає також увагу на те, що акт про відмову викладачів від ознайомлення та підпису в наказі "Про попередження працівників про можливе звільнення та зменшення педагогічного навантаження" складений у вихідний день, а тому є нечинним.

Порушенням норм процесуального права і його права на судовий захист вважає ту обставину, що згідно з відміткою поряд зі штрих-кодом на судовому рішенні, відповідний процесуальний документ було складено ще 09 січня 2019 року.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, що виникають з трудових відносин пункт 2 частини 1 статті 274 ЦПК України.

Заява ОСОБА_1 від 20.08.2019 про його виклик в судове засідання для надання додаткових пояснень до задоволення не підлягає, так як відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянт не просив про дослідження в судовому засіданні нових доказів, які неможливо було подати до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а лише зазначає про бажання подати додаткові пояснення, що не потребує проведення судового засідання.

Саме в порядку письмового провадження вирішила розглядати дану справу колегія суддів в ухвалі від 14 серпня 2019 року і підстав змінювати встановлений судом порядок проведення засідання немає.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позивачем оспорюється правомірність наказу директора Бершадського медичного коледжу Оніщенко К.М. № 134 від 31.08.2017 «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 »

Судом встановлено наступні обставини справи.

Наказом від 27 серпня 2007 року № 47 позивач ОСОБА_1 зарахований на посаду викладача фізичного виховання до Бершадського медичного коледжу, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці позивача.

Наказом директора Бершадського медичного коледжу від 31 серпня 2017 року № 134 викладача фізичної культури та виховання ОСОБА_1 звільнено з роботи з 31.08.2017 у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до акту Бершадського медичного коледжу від 05 вересня 2017 року викладач фізичної культури та виховання ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення з наказом № 134 від 31.08.2017 "Про звільнення з роботи".

Прийняттю оскаржуваного позивачем наказу передували заходи, що зумовили зміну істотних умов праці останнього.

Так, 08 червня 2017 року на засіданні педагогічної ради Бершадського медичного коледжу (протокол № 9) за результатами розгляду питання про педагогічне навантаження в 2017-2018 роках було ухвалено попередити педагогічних працівників про зменшення педагогічного навантаження, скорочення посад та звільнення з 01 вересня 2017 року, пов`язаного із зменшенням кількості студентів, навчальних груп (а.с. 27).

Інформаційною довідкою про зміни в організації навчального процесу Бершадського медичного коледжу на 2017-2018 роки підтверджено (а.с. 26), що контингент студентів скоротився з 431 в 2014-2015 навчальних роках до 272 в 2017-2018 навчальних роках (з 15 до 9 академічних груп відповідно). Зазначене зумовило зменшення кількості годин педагогічного навантаження на 6589 (з 27708 год. в 2016-2017 роках до 21119 год. в 2017-2018 роках), й педагогічних ставок на 9,2 (з 38,5 до 29,3 відповідно).

Відповідні зміни відбулися як загалом в організації навчального процесу (об`єднано відділення, скорочено посади, знижено тарифні розряди та зменшено розмір посадових окладів працівникам, розмір місячної заробітної плати яких залежить від кількості студентів), так і конкретно знизилося педагогічне навантаження з дисциплін «Фізична культура», «Фізичне виховання», «Захист Вітчизни», які викладав позивач ОСОБА_1 , а саме: кількість педагогічних ставок зменшилася з 3,9 в 2014-2015 роках до 2,1 в 2017-2018 роках.

27 червня 2017 року первинною профспілковою організацією Бершадського медичного коледжу було проведено засідання з розгляду інформації про скорочення штату педагогічних працівників, оформлене протоколом № 7, за результатами якого було постановлено: з метою запобігання звільнення працівників пропонувати адміністрації перевести за згодою працівника на роботу з режимом неповного робочого часу (а.с. 29).

Наказом директора Бершадського медичного коледжу від 27 червня 2017 року № 119 "Про попередження працівників про можливе звільнення та зменшення педагогічного навантаження" викладачі коледжу були попереджені про можливе зменшення педагогічного навантаження та звільнення, в тому числі і позивач ОСОБА_1 (а.с. 30).

Як зазначено у наказі, підставами його видачі є: наказ від 23.01.2014 №60 «Про затвердження Типових штатних нормативів у вищих навчальних закладів І-ІІ рівня акредитації», довідка Департаменту охорони здоров`я Вінницької ОДА від 14.06.2017 про результати перевірки доходної та видаткової частини спеціального фонду БМК, рішення комісії по проведенню попередньої комплектації педагогічних та керівних кадрів та розподілу педагогічного навантаження від 27.06.2017.

Із зазначеним наказом ознайомлені всі визначені у ньому працівники, які і поставили свої підписи, окрім позивача та іншої особи ОСОБА_2 .

Відповідно до акту комісії Бершадського медичного коледжу від 28 червня 2017 року, викладач фізичної культури та виховання ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення та підписання наказу № 119 "Про попередження працівників про можливе звільнення та зменшення педагогічного навантаження".

Посилання позивача на те, що відповідний акт не можна вважати дійсним, так як його складено у вихідний день День Конституції України, колегія суддів відкидає, так як в акті зазначені дата і місце його складення, його підписано трьома посадовими особами з прикладенням печатки закладу. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що його не було повідомлено про наступні істотні зміни в організації виробництва і праці, позивачем на надано.

Комісією Бершадського медичного коледжу 31 серпня 2017 року також складено акт про відмову викладача фізичної культури та виховання ОСОБА_1 погодитись працювати з неповним педагогічним навантаженням.

Згідно витягу з протоколу № 8 засідання профспілкового комітету 31серпня 2017 року, надано згоду на звільнення викладача фізичної культури та виховання ОСОБА_1 за відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці до п. 6 ст. 36 КЗпП України з наданням йому компенсацій, передбачених чинним законодавством про що було повідомлено директора навчального закладу.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем дотримано процедури щодо належного повідомлення позивача стосовно змін в істотних умовах праці, яка передбачена ч. 3 ст. 32 КЗпП України, а відтак оскаржуваний наказ не може бути скасований.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Частиною третьою та четвертою статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 частини першої статті 36 цього Кодексу.

Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадження передових методів тощо.

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Як правильно встановлено судом першої інстанції зміни в організації навчального процесу Бершадського навчального закладу на 2017-2018 роках стали наслідком істотного зменшення контингенту студентів, що об`єктивно відобразилось на об`єднанні відділень, скороченні посад, зниженні тарифних розрядів, зменшенні розмірів посадових окладів, зменшенні годин педагогічного навантаження та кількості педагогічних ставок. У зв`язку з чим на засіданні педагогічної ради Бершадського медичного коледжу (протокол № 9) ухвалено попередити педагогічних працівників про зменшення педагогічного навантаження, скорочення посад та звільнення з 01 вересня 2017 року, пов`язаного із зменшенням кількості студентів, навчальних груп (а.с. 27).

З огляду на прогнозоване зменшення навчальних груп, кількості студентів та перегляду і оптимізації робочого навчального плану, директором Бершадського медичного коледжу 27 червня 2017 року видано наказ № 119 "Про попередження працівників про можливе звільнення та зменшення педагогічного навантаження".

При цьому позивач мав можливість продовжити працювати у відповідача, проте на інших, істотно змінених умовах, а саме на умовах неповного робочого дня.

Такі дії були погоджені із первинною профспілковою організацією Бершадського медичного коледжу.

З 25 квітня 2019 року Бершадський медичний коледж знаходиться в процедурі припинення за рішенням засновників Вінницької обласної ради, проте запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи станом на день розгляду справи судом не внесений, а відтак цивільна процесуальна правоздатність та дієздатність даної юридичної особи також не припинені.

Отже з урахуванням встановлених обставин, які підтверджено належними доказами, колегія суддів вважає, що у відповідача дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці, що стало підставою для зміни істотних умов праці позивача, а також про те, що відповідач правомірно звільнив позивача з роботи на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки позивач відмовився від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, якими, зокрема, є можливе зменшення педагогічного навантаження, про зміни істотних умов праці позивача повідомлено за два місяці відповідно до вимог статті 32 КЗпП України.

Тому посилання апелянта в цій частині є безпідставними.

Стаття 42 КЗпП України визначає, що переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не враховано його переважного права на залишення на роботі, є безпідставними, так як ці обставини обґрунтовано спростовані судом з огляду на те, що без його згоди він не міг бути переведений на іншу роботу.

Крім того, підставою звільнення позивача є відмова позивача від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, у зв`язку з чим норми статті 42 КЗпП України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Оскільки в ході судового розгляду позивачем не наведено доказів наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності відповідача по відношенню до нього, позов в частині стягнення моральної шкоди також не підлягає до задоволення за відсутності відповідних підстав, визначених у законі.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності та приписів ст. 1167 ЦК України обов`язковими складовими для відшкодування моральної (немайнової) шкоди є: наявність такої шкоди, протиправність рішення, дії чи бездіяльності її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Не може бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення і та обставина, що поряд зі службовим штрих-кодом, сформованим автоматизованою системою діловодства суду наявне прізвище головуючого по справі «Гуцол» як особи, яка створила зазначений процесуальний документ, а також мітка часу 09.01.2019 11:56:16, яку позивач трактує як дату створення документу і робить висновок про те, що даний процесуальний документ було створено суддею до закінчення слухання справи по суті (а.с. 176-178).

Так, дана цивільна справа перебувала в провадженні Бершадського районного суду з 02 жовтня 2017 року, а з 15 червня 2018 року в судді Гуцола В.І. З того часу суддя-доповідач мав можливість працювати зі справою, вивчати її матеріли, і, зокрема, розпочати готувати проект судового рішення. Проте проставлення автоматизованою системою документообігу суду штампу із зазначенням автора документа і часу початку його створення (створення відповідного файлу в текстовому редакторі) не означає, що відповідне судове рішення було винесене й повністю оформлене зазделегідь, тобто до закінчення розгляду справи 21 травня 2019 року.

Згідно з частинами 2, 6 статті 259 ЦПК України рішення та постанови приймають, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. У виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Протоколом судового засідання й технічним записом підтверджено, що суд проголосив рішення вийшовши з нарадчої кімнати негайно після закінчення розгляду справи, а відтак вищевказані норми процесуального права були дотримані.

Таким чином, колегія суддів вважає суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 21 травня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: /підпис/ Стадник І.М.
Судді:/підпис/ Міхасішин І.В.
/підпис/ Войтко Ю.Б.