Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 752/12009/17

провадження № 61-39851св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_8 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва, у складі судді

Плахотнюк К. Г., від 26 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Мараєвої Н. Є., Андрієнко А. М.,

Заришняк Г. М., від 06 червня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу.

Позовназаявамотивованатим, що27 квітня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб, відякоговонимаютьдвохдітей: ОСОБА_9,

ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначала, щоспільне життя у них не склалося, фактично шлюбні відносини припинились з лютого 2017 року, примирення неможливе, збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам відповідача.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_4 просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_8, зареєстрований 27 квітня 2007 року, актовий запис № 805.

ЗаочнимрішеннямГолосіївського районного суду містаКиєвавід 26 грудня 2017 року позовОСОБА_4. задоволено. Шлюбміж ОСОБА_4 та ОСОБА_8, зареєстрований 28 квітня 2007 року, актовийзапис № 805, розірвано.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щосторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, не мають загального бюджету. Подальше перебування сторін у шлюбі буде суперечити їхнім інтересам.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 06 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_8задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов

ОСОБА_4 задоволено.Шлюб між ОСОБА_4 та

ОСОБА_8, зареєстрований 28 квітня 2007 року, актовий запис № 805, розірвано.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та розглянуто справу за відсутності відповідача, відомості про належне повідомлення якого відсутні, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення. Встановивши обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки сторони на протязі тривалого часу не підтримують шлюбних відносин, не мають наміру на примирення, позивач фактично має іншу сім'ю.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати оскарженісудовірішення та направити справу на новийрозгляд до суду першоїістанції, посилаючись на порушення судами попередніхінстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами порушено його право на розглядзустрічного позову спільно з первіснимипозовнимивимогами. Апеляційний суд, встановившипорушення судом першоїінстанції норм процесуального права, не відновивпорушене право відповідача на розглядйогозустрічного позову.Під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд першоїінстнаціїбезпідставно не прийняв до розглядуйогозустрічнупозовнузаяву. Апеляційний суд доводи апеляційноїскаргищодонеприйняттяйогозустрічного позову не перевірив, належноїоцінкизазначенимпорушеннямпроцесуальних норм суду першоїінстанції не надав. Судом першоїінстанції порушено порядок проведення заочного розглядусправи.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиноюпершоюстатті 400 ЦПК Українипід час розглядусправи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційноїскаргиправильністьзастосування судом першоїабоапеляційноїінстанції норм матеріальногочипроцесуального права і не можевстановлюватиабо (та) вважатидоведенимиобставини, що не буливстановлені в рішеннічивідкинуті ним, вирішуватипитання про достовірністьабонедостовірність того чиіншогодоказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розглядусправи суди встановили, щосторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2007 року, мають двох дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У червні 2017 року позивачка звернулася до суду із цим позовом та просила розірвати шлюб, посилаючись на те, що їх спільне з відповідачем сімейне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Фактичні шлюбні відносини припинені з лютого 2017 року, на даний час кожен із них окремо живе своїм життям та своїми інтересами, примирення між ними неможливе, подальше спільне життя позивача та відповідача як подружжя не є можливим. Збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача. За попередньою згодою обидві сторони бажають розірвати шлюб.

Апеляційний суд встановив, що справу в суді першої інстанції розглянуто за відсутності відповідача ОСОБА_8, відомості про його належне повідомлення про час та місце розгляду справи у матеріалах справи відсутні, оскільки повідомлення відповідачу направлялись за неправильноюадресою, хоча суд вживав заходи для її встановлення, а Голосіївською районною державною адміністрацією у місті Києві було надано інформацію щодо належної адреси відповідача (а.с.52).

Пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що рішення суду першої інстанції підлягало обов'язковому скасуванню, оскільки справа розглянута за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно зі статтею 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановивши, що сторони не підтримують подружніх стосунків,протягомтривалого часу не ведутьспільногогосподарства, не маютьспільного бюджету, проживаютьокремо, примиренняміж ними не можливо, їхсім'яфактичнорозпалась, шлюбіснує формально, а подальше перебуваннясторін у шлюбі буде суперечитиїхнімінтересам, апеляційний суд правильно задовольнив позов та розірвав шлюб, укладений між сторонами. Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу.

Доводи касаційної скарги щодонеприйняття судом першої інстанції до розгляду зустрічної позовної заяви відповідача про визначення місця проживання неповнолітніх дітей сторін є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов було подано відповідачем разом із заявою про перегляд заочного рішення.

За змістом частини третьої статті 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 березня 2018 року заяву ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 грудня 2017 року залишено без задоволення. Роз'яснено відповідачу його право на апеляційне оскарження зазначеного судового рішення.

Ураховуючи те, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва

від 21 березня 2018 року заяву відповідача про перегляд судового рішення залишено без задоволення, справа спочатку не розглядалась, тому зустрічний позов було подано після розгляду справи по суті, що не передбачено нормами чинного ЦПК України. Відповідач не позбавлений права звернутися до суду з позовом до позивача про визначення місця проживання. Позовні вимоги про розірвання шлюбу не є взаємовиключними з позовними вимогами про визначення місця проживання дітей, які можуть бути розглянуті в іншому провадженні.

Доводи касаційної скарги та зміст оскарженого судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскарженесудове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першоїсудової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_8залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 06 червня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта