Дата документу 29.01.2019
Справа № 320/6697/18
Провадження № 2/320/323/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Бахаєва І.М.,

за участю

секретаря судового засідання Фурсової Л.І.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Семенівської сільської ради про визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Семенівської сільської ради, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру № 3 по вул. Михайлівська (Жовтнева), буд. № 84 в селі Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він був членом (працював) сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Колос» (ЄДРПОУ 0374885). У володінні якого знаходились квартири, зокрема квартира № 3 по вул. Михайлівська (Жовтнева), буд. № 84 в селі Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області.

Починаючи з 1995 року, як учасник кооперативу, він почав фактично проживати у вказаній квартирі разом із родиною. 2000 року, за взаємною згодою з керівництвом кооперативу, було вирішено продати на його користь вказану квартиру за 2 570 грн., та узгоджено, що виплати будуть здійснені не грошовими коштами, а в рахунок заробітної плати та майнового паю. Однак, договір купівлі-продажу квартири укладений не був, на той час в позивача існували певні фінансові труднощі, які створювали перешкоди звернутись до нотаріуса, задля отримання правовстановлючих документів.

Згодом, а саме 2006 року, СБК «Колос» припинив свою діяльність. Однака, згідно відомостей ММБТІ, власником квартири № 3 по вул. Михайлівська (Жовтнева), буд. № 84 в селі Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області до цього часу зазначається СБК «Колос».

Та склались такі обставини, що хоча фактично з кооперативом було узгоджено продаж на користь позивача квартири, однак договір вчасно укладений не був, у 2006 році кооператив припинив свою діяльність, правонаступників у нього немає.

Тому на підставі вищевикладеного, позивач змушений звернутись до суду задля вирішення вказаного спору.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Однак в матеріалах справи наявна заява відповідача в які останній просить розгляди справу у відсутності представника відповідача, проти позовних вимог відповідач не заперечує.

Суд, заслухавши думку учасників провадження, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено, що 31.03.2006 року СБК «Колос» припинило свою діяльність в якості юридичної особи на підставі судового рішення про банкрутство особи, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань./а.с.10-14/

У володінні сільськогосподарського багатофункціонального кооперативу «Колос» (ЄДРПОУ 0374885), знаходилась квартира АДРЕСА_1, що підтверджується копією довідки голови виконкому та копією технічного паспорта на квартиру./а.с.18,21,22/.

Відповідно до виписки із протоколу № 13 зборів членів СБК «Колос» від 02.09.2000 року, вирішено продати ОСОБА_1 житло яке належить СБК «Колос» в рахунок майнового паю та за гроші в рахунок заробітної плати, а саме за 2 570 грн., за квартиру АДРЕСА_1./а.с.20/.

Як слідує з довідок СБК «Колос» № б/н та № 405 від 17.10.2002 року, балансова вартість квартири АДРЕСА_1, проданої ОСОБА_1, складає 2 570 грн. Вартість квартири виплачена за рахунок заробітної плати та майнового паю. Борг погашений повністю./а.с.7,8/.

Згідно рішення Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 08 від 19.11.2015 року «Про перейменування вулиць та провулків на території Семенівської сільської ради», одним із пунктів вирішено: перейменувати вулицю Жовтнева на вулицю Михайлівська в селі Семенівка на території Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області./а.с.15/.

Судом встановлено, що підставою звернення позивача до суду з вказаним позовом стало те, що до теперішнього часу власником квартири № 3 по вул. Михайлівська (Жовтнева), буд. № 84 в селі Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області є СБК «Колос». Але фактично позивач купив вказану квартиру, сплатив за неї кошти та вільно користується нею вже тривалий час.

На підтвердження факту купівлі та користування квартирою позивачем було заявлено клопотання про допит у судовому засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яке було задоволено судом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, суду пояснила, що позивача знає років 20, він проживає в своїй квартирі. Зазначила, що раніше гроші не платили, а тому за свої майнові паї люди купували свої квартири.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, суду пояснила, що в селі Семенівка по вул.. Михайлівський вона з позивачем проживає з 1995 року. Колгосп їм повинен був пай та вони за цю суму викупили квартиру, в ній вони не зареєстровані, на той час щоб оформити право власності на квартиру в них не було грошей.

Також факт користування квартирою підтверджується документами наявними в матеріалах справи, а саме договором № С-703 про надання послуг з газопостачання від 04.05.2006 року укладений між ВАТ «Мелітопольгаз» та ОСОБА_4, договором про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення від 01 січня 2006 року укладений між КП «Семенівське» та ОСОБА_4, а також договором № 3224091 про користування електричною енергією від 15.06.2005 року укладений між ВАТ «Запоріжжяобленерго» та ОСОБА_4І./а.с.23-27/.

При таких встановлених в судовому засіданні обставинах, підтверджених належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Жовтнева), буд. № 84 в селі Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з визначальних підстав набуття права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України є добросовісність володіння якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Враховуючи викладене у суду є законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем на квартиру № 3 по вул. Михайлівська (Жовтнева), буд. № 84 в селі Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області, у судовому порядку, оскільки даний засіб набуття права власності можна віднести до первісного, через те, що права набувача не ґрунтуються на попередній власності, а залежать тільки від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого, безперервного володіння майном як своїм.

За нормами ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76, 81, 82, 89 247, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Семенівської сільської ради про визнання права власності на квартиру задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії МЕ № 468965, виданий Мелітопольським РВ УМВС України в Запорізькій області 25 травня 2004 року, РНОКПП НОМЕР_1, право власності за набувальною давністю на квартиру № 3 по вул. Михайлівська (Жовтнева), буд. № 84 в селі Семенівка, Мелітопольського району, Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення (ухвала), якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 лютого 2019 року.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ