Справа № 347/1519/18
Провадження № 22-ц/4808/200/19
Головуючий у 1 інстанції Гордій В.І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної злочином за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 28 листопада 2018 року під головуванням судді Гордія В.І. в м. Косів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної злочином.

В позовній заяві зазначав, що вироком Косівського районного суду від 23 січня 2017 року ОСОБА_3 було засуджено за ч.2. ст.121 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2017 року апеляційну скаргу прокурора та потерпілого залишено без задоволення. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження. В даному кримінальному провадженні позивача визнано потерпілим, однак він цивільний позов не заявляв, так як вважав, що завдані збитки заподіяні злочином будуть відшкодовані. Однак, шкода йому не була відшкодована, що змусило його звернутися до суду з даним позовом. Матеріальну шкоду складають витрати на відновний ремонт побитих вікон, загальна сума якої складає 3132, 43 грн. Крім того, вважає, що злочинними діями ОСОБА_3 йому було завдано значну моральну шкоду, а саме, втрату рідної людини, рідного брата, яку він оцінює в розмірі 200 000 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Косівського районного суду від 28 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3132,43 грн матеріальної шкоди заподіяної злочином та 80 000 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 1504,80 грн судового збору на користь Державної судової адміністрації України.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, завданої злочином, є незаконним та підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що він надав детальні пояснення про нанесення йому моральної шкоди вчиненим злочином.

ОСОБА_2 не згідний з обґрунтуванням рішення суду в частині, що відшкодування моральної шкоди не повинно бути засобом збагачення, а має ґрунтуватися на принципах розумності, справедливості та з врахуванням реальної можливості її відшкодування особою, яка її завдала. Апелянт зазначає, що не мав наміру збагачуватись за рахунок ОСОБА_3, та обґрунтував визначення розміру моральної шкоди, яка стягується не лише з реальної можливості відшкодування особою яка її завдала.

Вважає, що по даній категорії справ, де позбавили життя людини має бути відповідне стягнення моральної шкоди. Тому суд неправильно застосував закон, який не мав би застосовуватися в цивільних правовідносинах про відшкодування шкоди, що вбачається з кримінальної справи.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що у нього з братом була лише родинна спорідненість і не існувало родинних стосунків, який ґрунтується лише на тому факті, що вони проживали далеко один від одного.

ОСОБА_2 зазначає, що його рідний брат, був останньою близькою йому людиною із його сім'ї, він часто приїжджав до нього. Апелянт зазначає також, що йому є незрозумілим взятий до уваги судом факт про те, що колишня дружина відповідача ОСОБА_4 здійснювала догляд за його братом при тому, що його брат був дієздатною людиною і не потребував її допомоги. Відповідачем у даній справі не було заявлено того, що за братом здійснювався догляд сторонньою людиною.

Суд невірно зробив висновок про те, що позивач пов'язав поїздки під час досудового слідства та судового розгляду до відшкодування завданої йому моральної шкоди і хоче відшкодувати це як моральні збитки.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення моральної шкоди та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що суд першої інстанції вирішуючи позовні вимоги позивача, в частині відшкодування йому моральної шкоди, брав до уваги понесені ним моральні страждання від даного кримінального правопорушення, а саме, втрату близької людини. Інших мотивів суд не наводив у зв'язку з тим, що позивач у позові їх не зазначав.

Тому не заслуговують на увагу, наведені у апеляційній скарзі мотиви того, що потерпілий з'являвся у судові засідання за викликом суду у кримінальному провадженні, що в свою чергу негативно вплинуло на його подальше життя в соціумі, та знизило активність потерпілого у суспільно-громадській роботі, якою він активно займався.

Потерпілим також не наведено у позові та апеляційній скарзі підстав, які спричинили погіршення його здібностей або позбавили можливостей їх реалізації. Не може братися до уваги як складова відшкодування моральної шкоди факт проживання потерпілого з тещею та недостатній час проведення дозвілля з онуками.

Вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги про необґрунтованість судового рішення та неправильну оцінку доказів, не заслуговують на увагу. Підстав для його скасування немає.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області №347/1374/15 від 23 січня 2017 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.04.2017 року ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.121 КК України до покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі (а.с.4-8, 9-11). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.09.2017 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження (а.с.12-13).

Згідно даних, що містяться у вироку Косівського районного суду від 23 січня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 визнаний потерпілим у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_3, який вчинив тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент його спричинення, що спричинило смерть ОСОБА_5, який був рідним братом позивача.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що ним заявлено вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3 132,43 грн та моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що доведеним є заподіяння ОСОБА_3 матеріальної шкоди ОСОБА_2 на загальну суму 3132, 43 грн, тому і задовольнив позовні вимоги в цій частині в повному обсязі. Апелянт рішення суду в цій частині не оскаржує.

Позивач зазначає, що злочинними діями ОСОБА_3 йому було завдано значну моральну шкоду, оскільки він втратив близьку йому людину, рідного брата, чим йому заподіяно моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування ОСОБА_3 на користь позивача моральної шкоди, суд першої інстанції взяв до уваги понесені ним моральні страждання від даного кримінального правопорушення, а саме, втрату близької людини. Також, судом враховано і те, що відшкодування моральної шкоди не повинно бути засобом збагачення, а має ґрунтуватися на принципах розумності, справедливості та з врахуванням реальної можливості її відшкодування особою, яка її завдала.

Судом враховано встановлені вироком суду факти того, що померлий брат позивача проживав в будинку сам, оскільки позивач постійно проживав в іншому населеному пункті, що більше ніж 100 км від місця проживання його померлого брата, що свідчить швидше про родинну спорідненість позивача і померлого, а не про існування між ними тісних родинних стосунків.

Судом встановлено, що до померлого брата позивача часто приходила його доглядати та допомагати по господарству колишня дружина ОСОБА_3, яка в момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5, перебувала на місці події та готувала вечерю брату позивача.

Суд врахував доводи позивача, наведені ним у позовній заяві щодо обгрунтування завданої йому моральної шкоди. При цьому суд зазначив, що таке обґрунтування більше полягає у понесенні позивачем матеріальних витрат на його поїздки на виклики до органів досудового слідства та розгляд кримінальної справи в суді, ніж на дійсні понесені моральні страждання.

Позивачем надано до матеріалів справи виписку з протоколу ЛКК від 26.11.2018 року про те, що у зв'язку з наявною у нього хворобою, останній амбулаторно потребує постійного прийому медикаментів і періодично - стаціонарного лікування.

Однак, з даної виписки не вбачається, що таке захворювання у позивача наступило у зв'язку з перенесеними фізичними чи моральними стражданнями після смерті брата і позивач у засіданні апеляційного суду зазначив, що таке захворювання у нього існує давно.

Доводи апелянта про те, що судом невірно застосовано закон при стягненні моральної шкоди завданої злочином, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції взято до уваги всі понесені ним моральні страждання від даного кримінального правопорушення, враховано факти, які були встановлені вироком суду та застосовано норми права, які регулюють спірні правовідносини.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 80 000 грн моральної шкоди і відшкодування у такому розмірі є розумним і достатнім у справі, що оскаржується.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 28 листопада 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 31 січня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк