Постанова

Іменем України

21 січня 2019 року

м. Київ

справа № 180/146/17

провадження № 61-31029св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: АнтоненкоН. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_6 як представника ОСОБА_5 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року в складі судді Нанічкіна Н. М. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення йому перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселення.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 посилався на те, що спірна квартира належить на праві спільної часткової власності йому та ОСОБА_5

Оскільки відповідач чинить йому перешкоди у доступі до квартири та не надає

можливості користуватися своєю власністю, ОСОБА_4 просив позов задовольнити.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати ключі від її вхідних дверей. Вселено ОСОБА_4 до вказаної квартири. Стягнуто з ОСОБА_5 у дохід держави 640 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, однак відповідач чинить позивачу перешкоди у доступі та користуванні квартирою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на обставинах справи та вимогах закону.

У касаційній скарзі, поданій 30 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 як представник ОСОБА_5 просить скасувати рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанцій.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушили норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Марганецького міського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

25 травня 2018 справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом заперечень/відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди встановили, що ОСОБА_4 належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 січня 2017 року.

Згідно з відомостями з реєстру права власності на нерухоме майно ОСОБА_5 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31 березня 1999 року.

З 18 травня 1999 року в спірній квартирі проживає відповідач зі своєю дружиною ОСОБА_7

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановивши, що ОСОБА_4 є власником половини спірної квартири і відповідач неправомірно чинить йому перешкоди у праві володіння та користування власністю, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4

Аргументи касаційної скарги не містять належних та допустимих доказів на спростування права власності позивача на частину спірної квартири, як не містять і доказів користування позивачем цією квартирою.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Виконання рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року, у зв'язку із залишенням цього рішення без змін необхідно поновити його виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 як представник ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат