Номер провадження 2/754/3477/19
РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2019 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Кузнецової К.П.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.11.2018 відкрито провадження у цивільній справі за позивною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позивач мотивує позовні вимоги тим, що судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2017, стягнуто з відповідача - ОСОБА_2 на користь позивача на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 31 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. На даний час, на підставі згаданого рішення позивач отримує аліменти у розмірі 900грн щомісяця. Проте, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на тримання доньки значно зросли, також зросли потреби самої дитини. Вона навчається в школі раннього розвитку. Один місяць навчання в школі раннього розвитку коштує 1700грн. Також за останній період подорожчали комунальні послуги та продукти харчування. Донька часто хворіє на простудні захворювання. Так, за період з вересня 2018 по жовтень 2018 позивач витратила близько 778,45грн на ліки. Однак іншу допомогу, крім виплати аліментів відповідач не надає, та всі витрати позивачка несе самостійно. У зв'язки з тим, що наша донька потребує домашнього догляду, з 13.05.2018 мені було продовжено декретну відпустку до досягнення доньки шестирічного віку. Також на позивача лягли обов'язки щодо її матері, яка з травня місяця цього року важко хворіє та потребує постійного догляду. Тому просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначивши аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3400 гривень щомісяця з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

29.12.2018 до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 відповідно до якого відповідач зазначив, що вимоги позивача являються незаконними та необґрунтованими. Починаючи з 31.07.2017, відповідач справно щомісяця перераховую на банківський рахунок позивача суму в розмірі 900.00 (дев'ятсот) гривень в якості присуджених аліментів, яка перевищує встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. Подорожчання комунальних послуг та продуктів харчування, а також простудні захворювання дитини, в свою чергу, не можуть являтися підставою для збільшення розміру аліментів. Позивачка має старшого повнолітнього рідного брата ОСОБА_5, а так обов'язки з догляду за хворою матір'ю позивача повинні бути розподілені між ними. У зв'язку з цим, виписні епікризи №7102 та №23388, видані Національним військовим медичним клінічним центром МО України ОСОБА_6, не можуть являтися належними доказами, які містять інформації щодо обставин, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи. Твердження позивача про ігнорування мною прохань щодо розподіл; витрат, пов'язаних з навчання та лікуванням дитини не відповідає дійсності оскільки, по-перше, жодного разу відповідач не відмовляв позивачу в разі виникнення необхідності придбання ліків для дитини. Такі ліки відповідач придбав за власні кошті та передавав безпосередньо позивачу під час зустрічей та проведення часу з дитиною. Також, у відповідача є батьки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та недієздатна молодша сестра - ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_3, являється інвалідом з народження 1-А групи) які потребують постійного догляду. Підсумовуючи вищевикладене, відповідач зазначив, що наведені його аргументи вказують на те, що фактичні обставини та докази у цій справі не відповідають твердженням та вимогам позивача. У зв'язку з викладеним вище відповідач просить суд відмовити в позовних вимогах ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судових засіданнях заперечував проти позовних вимог, посилаючись на докази які містяться відзиві та зазначив, що не має можливості сплачувати більше, його матеріальний стан не змінився в бік поліпшення.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

12.05.2012 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 425.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1466.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва 13.12.2017 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2017 стягнуто з відповідача - ОСОБА_2, 28.04.1988 на користь позивача на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 31 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

30.08.2017 Головним державним виконавцем Теплицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_10 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54591936.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 виконує судовий наказ Деснянського районного суду м. Києва від 02.08.2017 добросовісно, сплачує аліменти на доньку ОСОБА_3, що підтверджується квитанціями які знаходяться в матеріалах справи.

Також, відповідач надав пояснення відповідно до яких зазначив, що тимчасово офіційно не працює та постійно приймає фінансову участь у допомозі батькам, які доглядають за його сестрою ОСОБА_9, яка являється інвалідом 1-А грипи.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб 29 вересня 2018 року з громадянкою України ОСОБА_11.

Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно частин 1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів:а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд критично ставиться до пояснення позивача щодо необхідності збільшення аліментів, оскільки вона доглядає за хворою мамою та додатково витрачає кошти на розвиток дитини у центрі розвитку дитини «Ангел», так як в складову аліментів входить лише обов'язок утримувати дитину, а догляд за хворою мамою позивача не може бути покладений в складову стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини. Також суд зазначає, що Сімейний кодекс України окрема регламентує участь батьків у додаткових витратах на дитину.

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Отже, аналізуючи викладене вище та те, що позивачкою не було надано суду доказів на підтвердження реально отриманих відповідачем доходів, які доводили б зміну у найкращій бік матеріального становища відповідача і беручи до уваги положення статей 182 та 273 Сімейного кодексу України, та обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимоги про збільшення розміру аліментів.

Керуючись статтями 182, 184, 191, 192, 273 СК України, статтями 10-13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів- відмовити.

Судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1; ідентифікаційний код: НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1; ідентифікаційний код:НОМЕР_2.

Суддя В.В. Бабко