Справа № 301/1544/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 вересня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі :

судді-доповідача Готри Т.Ю.,

суддів Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря судових засідань Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третіх осіб ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Рошинець Наталії Павлівни, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2018 року, ухвалене суддею Золотар М.М.,

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами за адресою : АДРЕСА_1 , право власності на який набула на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.03.2017 року, і це право за нею зареєстроване в установленому законом порядку, що стверджує витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.03.2017.

Вказувала на те, що вона не може вселитись до належного їй будинку, так як в ньому незаконно проживають відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , колишні члени колишнього власника житлового будинку ОСОБА_4 , від якої вона купила цей будинок, внаслідок чого створюють їй перешкоди у користуванні її власністю.

Посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків від попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника, і що відповідачі добровільно виселитися з будинку не бажають, чим створюють їй перешкоди у користуванні її власністю, тому просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та надвірними спорудами шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з належного їй приватного житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третіх осіб ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П., про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, який мотивував тим, що 14.03.2017 року між його колишньою дружиною ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно якого остання набула право власності на житловий будинок, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 , який у цілому з глинобетону та складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 17,1 кв.м., загальною корисною площею 53,1 кв.м., до якого відносяться надвірні побудови та споруди : Б) літня кухня із саману; В) сарай із саману; Г) вбиральня з дошки; Д) вбиральня з дошки; Е) сіновал, №1-3 огорожа, №4 колодязь. Відповідно до п.2 договору продаж зазначеного будинку вчиняється за ціною 55 817,00 грн.

Вказував на те, що зазначений договір є фіктивним, укладений з метою виселення його та його матері ОСОБА_3 із спірного будинку, так як його колишня дружина ОСОБА_4 вже зверталася до суду з позовом про їх виселення з цього будинку і рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 30.11.2016 року, що набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено; що зазначене майно продано за ціною 55 817,00 грн, яка у рази є заниженою від вартості, визначеної судовим експертом у 2015 році у справі №301/2315/14-ц, яка ним визначена у розмірі 400 000 грн.; а також відсутнє нерухоме майно за параметрами, зазначеними у договорі, оскільки судовою будівельно-технічною експертизою встановлено, що площа забудови житлового будинку збільшена на 39,3 кв.м., до будинку прибудовано котельню під літерою «а» площею 3,6 кв.м., а також господарську будівлю під літерою «Ж» площею 122,2 кв.м. Однак, будинок з параметрами, зазначеними у висновку будівельно-технічної експертизу, не введено в експлуатацію та не проведено його державну реєстрацію, а будинок, зазначений у спірному договорі, відсутній. Тобто відсутній предмет спірного договору. А тому просив визнати недійсним з моменту його укладення договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , укладений 14 березня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. за №491.

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано з первісним позовом ОСОБА_1 в одне провадження (т.2 а.с.65).

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2018 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні житловим будинком та надвірними спорудами шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з належного ОСОБА_1 приватного житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 і ОСОБА_2 просять скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити. Вказували на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про виселення їх із житлового будинку, якого в природі не існує, так як старий будинок, який ніби то купила ОСОБА_1 , повністю перебудований, площа забудови житлового будинку збільшилась на 39,3 кв.м., до будинку прибудовано котельню під літерою «а» площею 3,6 кв.м. і господарську будівлю під літерою «Ж» площею 122,2 кв.м. Також судом не враховано висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 (справа №753/12729/15-ц), який зроблено щодо необхідності застосування до спірних правовідносин статті 391 ЦК України і захист права нового власника про те, що відповідно до ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, зазначена норма закону встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

У судовому засіданні ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 апеляційні скарги підтримали і просили задовольнити з підстав, наведених у них.

ОСОБА_1 , ОСОБА_4 і приватний нотаріус Рошинець Н.П. у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно з ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Приписами пункту 9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України установлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 порушуються її житлові і майнові права, як власника будинку, а тому дійшов висновку про усунення перешкод у користуванні належним ОСОБА_1 житловим будинком та надвірними спорудами шляхом виселення відповідачів з цього будинку, без надання їм іншого житлового приміщення, і відмовив ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, за його недоведеністю.

Проте колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки таких суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судом установлено, що згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 14 березня 2017 року, ОСОБА_4 зобов`язалася передати, а ОСОБА_1 прийняти у власність цілий житловий будинок, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 , та сплатити за нього обговорену суму.

Відповідно до цього договору, житловий будинок у цілому із глинобетону та складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 17,1 кв.м., загальною корисною площею 53,1 кв.м., до якого відносяться надвірні побудови та споруди : Б) літня кухня із саману; В) сарай із саману; Г) вбиральня з дошки; Д) вбиральня з дошки; Е) сіновал, №1-3 огорожа, №4 колодязь. Продаж зазначеного будинку, згідно із п.2 договору, вчиняється за ціною 55 817,00 грн.

Зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку посвідчено приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П., зареєстровано в реєстрі за №491, на підставі якого за ОСОБА_1 в цілому зареєстровано право власності на цей будинок, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.03.2017.

ОСОБА_2 оспорює зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку, зокрема з тих підстав, що відсутній предмет договору, а саме житловий будинок, який у цілому із глинобетону та складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 17,1 кв.м., і загальною корисною площею 53,1 кв.м., так як цей будинок за період проживання з попереднім власником будинку ОСОБА_4 (колишньою дружиною) ними був повністю перебудований і до цього будинку були добудовані ще інші споруди, який не введено в експлуатацію і не проведено його державну реєстрацію.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №229 від 10 квітня 2014 року, складеного судовим експертом Корчинським Б.М. у цивільній справі №301/2315/14-ц, встановлено, що відповідно до технічного паспорта за № 293/414/15189543 від 12.05.2006 домоволодіння АДРЕСА_1 складається з наступних будівель та споруд : А -житловий будинок, Б - літня кухня, В - сарай, Г - сарай, Д - вбиральня, Е - сіновал, №1-3 - огорожа, №4 - колодязь.

Перший поверх : коридор 4,9 кв.м.; кухня 16,8 кв.м., житлова кімната 17,1 кв.м., кладова 9,8 кв.м. Разом 53,1 кв.м.

На день проведення експертом Корчинським Б.М. дослідження, вказане домоволодіння складається з наступних будівель та споруд : А -житловий будинок, а - котельня, Б - літня кухня, В - сарай, Г - сарай, Д - вбиральня, Е - сіновал, №1-3 - огорожа, №4 - колодязь, Ж - господарська будівля, З - фундамент.

При огляді житлового будинку - «А» експертом встановлено, що це одноповерховий будинок з мансардним поверхом, в якому проводились роботи по реконструкції, і внаслідок цього зазначений будинок складається з наступних приміщень, а саме :

Перший поверх : коридор 5,8 кв.м., хол 25,4 кв.м., кухня 8,8 кв.м., суміщений санвузол 5,9 кв.м., житлова кімната 15,2 кв.м., житлова кімната 15,2 кв.м. Разом 76,3 кв.м.

При проведенні дослідження приміщення мансардного поверху встановлено, що будівельні роботи не завершені, а саме відсутні перегородки, відсутні оздоблюючи роботи стін та стелі, покриття підлоги. Житловий будинок забезпечений електропостачанням, газопостачанням від інженерних мереж села, водопостачання, каналізація, опалення індивідуальні.

Також експертом встановлено, що в період з 12.05.2006 по 27.02.2015 року були проведені ремонтно-будівельні роботи по добудові та надбудові житлового будинку, в результаті чого площа забудови житлового будинку збільшилася на 39,3 кв.м. Крім того, збільшилась площа огорожі на 8,7 кв.м., колодязя на 9,0 кв.м., вбиральні на 2,0 кв.м. До житлового будинку прибудовано котельню площею 3,6 кв.м., господарську будівлю під літ. «Ж» площею 122,2 кв.м.. фундамент бутобетонний за лінійними розмірами 6,7 х 4,8 h.с.ф.-0,8 м.

Вартість робіт, які були виконані у вказаний період, становить 416 116,3 грн., а дійсна вартість домоволодіння АДРЕСА_1 , на день проведення експертизи, становить 833 349,2 грн (т.2 а.с.139-160).

Зазначеним висновком встановлено, що площа житлового будинку та надвірних будівель і споруд по АДРЕСА_1 не відповідає правоустановчим документам та матеріалам інвентаризації, у зв`язку із збільшенням цієї площі внаслідок проведення указаних ремонтно-будівельних робіт по добудові та надбудові житлового будинку.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №304 від 22 листопада 2018 року, складеного судовим експертом Корчинським Б.М. у цій цивільній справі, також встановлено невідповідність спірного житлового будинку під літ. «А» технічному паспорту від 12.05.2006, договору дарування житлового будинку від 06.09.2007 та договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.03.2017 у зв`язку із збільшенням площі забудови житлового будинку на 39,3 кв.м., до якого було прибудовано котельню площею 3,6 кв.м. і господарську будівлю під літ. «Ж» площею 122,2 кв.м.

При огляді вказаного житлового будинку - А експертом встановлено, що це одноповерховий житловий будинок з мансардним поверхом, в плані 9,3 м. х 11,6 м., висотою 4,1 м., стіни з блоків, цегли та саману, перекриття дерев`яне, дах з металочерепиці.

Матеріалами справи встановлено, що вказані прибудови та збільшення загальної площі будинку внаслідок реконструкції, відбулися ще до укладення спірного договору купівлі-продажу від 14.03.2017 року та набуття ОСОБА_1 права власності на указаний вище житловий будинок. Зазначена обставина стверджується рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2015 року (справа №301/2315/14-ц), що набрало законної сили, а також наведеним вище висновком №229 судової будівельно-технічної експертизи від 10 квітня 2014 року.

Також судом установлено, що рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2015 року, що набрало законної сили, шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 21 березня 2013 року та зареєстрований у виконкомі Білківської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом №07 - розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_4 змінено на дошлюбне « ОСОБА_4 ». Також цим рішенням встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у період з 23 січня 2009 року по 20 березня 2013 року.

Отже, зазначеним рішенням суду встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у період з 23.01.2009 по 20.03.2013 та перебування у зареєстрованому шлюбі з 21.03.2015 по 26.06.2015, тобто у період, коли згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10.04.2014 року проводились ремонтно-будівельні роботи по добудові та надбудові спірного житлового будинку, які за твердженням ОСОБА_2 здійснювалися ним із ОСОБА_4 спільно, що вказує на порушення його майнових і житлових прав спірним договором купівлі-продажу житлового будинку.

Зважаючи на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 березня 2017 року, згідно якого ОСОБА_4 зобов`язалася передати, а ОСОБА_1 прийняти у власність житловий будинок загальною площею 53,1 кв.м., а житловою 17,1 кв.м., який складався із однієї житлової кімнати і був побудований із глинобетону, якого на час укладення цього договору із зазначеними параметрами вже не існувало, вказує на відсутність істотної умови договору, а саме предмету спірного договору купівлі-продажу житлового будинку.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Встановивши, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу житлового будинку загальною площею 53,1 кв.м., а житловою площею 17,1 кв.м., який складався із однієї житлової кімнати і був побудований із глинобетону, вже не існувало, так як цей будинок за період спільного проживання ОСОБА_2 разом із попереднім власником будинку ОСОБА_4 (колишньою дружиною) був повністю перебудований і до цього будинку були добудовані ще інші споруди, який не введено в експлуатацію і не проведено його державну реєстрацію, що вказує на відсутність предмету договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.03.2017 року, а тому такий на підставі ч.1 ст215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

У зв`язку із визнанням договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 березня 2017 року, на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності, за захистом якого звернулася до суду, тому у задоволенні її первісного позову про усунення перешкод у користуванні належним їм на праві власності житловим будинком, що знаходиться у АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з цього будинку, без надання іншого жилого приміщення, слід відмовити.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові ОСОБА_1 слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в розмірі по 1 130 гривень з кожної, які документально підтверджені.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним з моменту його укладення договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , укладений 14 березня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Рошинець Наталією Павлівною за №491.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в розмірі по 1 130 гривень з кожної.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.09.2019 року.

Суддя-доповідач Судді