Справа № 749/702/19
Номер провадження 2/749/275/19
"05" вересня 2019 р. м. Сновськ
Щорський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого-судді Шаповал З.О.
секретаря Мирошниченко А.М.
позивача ОСОБА_1
третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сновськ цивільну справу №749/702/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказана квартира належить їй та її чоловіку ОСОБА_2 , третій особі по справі. Відповідач у спірній квартирі зареєстрований з 2007 року. Починаючі з вересня 2014 року відповідач за спірною адресою не проживає, а проживає за іншою адресою. Посилаючись на норми ст..405 ЦК України просить позов задовольнити.
У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові.
Свідок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пояснили, що вони є сусідами позивача та третьої особи. Відповідач по справі є онуком позивача. Свідкам відомо, що відповідач приблизно п"ять років не проживає за спірною адресою, оскільки часто знаходиться в місцях позбавлення волі.
Суд, вислухавши позивачку, свідків дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_2 на праві приватної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.11,12, 10).
Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.15, 14).
Відповідно до вимог ст. 405 ч. 2 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК України ), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти учасникам процесу в реалізації таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Матеріали справи не містять жодних доказів в підтвердження не проживання відповідача у спірному будинку понад рік.
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб від 02.05.2019 року судом встановлено, що відповідач станом на 02.05.2019 року дійсно не проживав у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.16).
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб від 30.07.2019 року відповідач проживає за адресою АДРЕСА_2 (а.с.34).
Отже, матеріали справи підтверджують лише те, що відповідач з 02.05.2019 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , тоді як вимоги ст. 405 ч. 2 ЦК України вимагають не проживати понад рік.
Щодо заяви за підписом відповідача, про визнання позову суд зазначає, що не може взяти її до уваги, оскільки заява написана 15.08.2019 року та здана на пошту в м. Сновськ в цей же день, тоді як згідно ухвали Щорського районного суду Чернігівської області від 31.07.2019 року, справа №749/748/19 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 31.07.2019 року, а тому останній не міг писати заяву про визнання позову 15.08.2019 року та здавати у вказаний день на пошту, оскільки в цей час знаходився під вартою, що також свідчить про поважність причин не проживання відповідача за спірною адресою після 31.07.2019 року.
Крім того, факт не проживання відповідача за спірною адресою не може підтверджуватись лише показами свідків, а тому суд не знаходить підстав вважати доведеним факт відсутності відповідача без поважних причин понад рік в квартирі АДРЕСА_1 , внаслідок чого у задоволенні позову необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 9, 12, 13, 81, 89, 211, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Щорський районний суд Чернігівської області.

Повний текст рішення складено 05.09.2019 року.

Суддя З.О.Шаповал