Справа № 362/5859/14-ц Головуючий 1 інстанція- Кравченко Л.М.
Проваження № 22-ц/824/2606/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 січня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2018 року у справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О., заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1, стягувачі: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про примусове проникнення до іншого володіння боржника-фізичної особи,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України звернувся до суду із вказаним вище поданням, яке мотивував тим, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень перебуває зведене виконавче провадження № 47967772 щодо виконання:

- виконавчого листа № 362/5859/14-ц, виданого 21 вересня 2015 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу за кредитними договорами у розмірі 26264394,18 грн.;

- виконавчого листа № 362/5858/14-ц, виданого 24 лютого 2016 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про звернення стягнення в рахунок погашення боргу в сумі 26264394,18 грн. на належний боржнику ОСОБА_1 предмет іпотеки у вигляді комплексу нежитлових будівель, розташованих по АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

- виконавчого листа № 362/5407/14-ц, виданого 15 січня 2015 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 100003654 грн.;

- виконавчого листа № 362/626/14-ц, виданого 21 травня 2015 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 25900389,95 грн.;

- виконавчого листа № 756/7189/15-ц, виданого 16 листопада 2016 року Оболонським

- 2 -

районним судом м.Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 1852086,14 доларів США.

Вказував, що за всіма виконавчими листами державними виконавцями були відкриті виконачі провадження і копії постанов про відкриття направлені боржнику, а відтак він є повідомленим про відкриття провадження. Незважаючи на це боржник судові рішення не виконав, заборгованість не погашає, декларацію про майно і доходи до відділу ДВС не надав.

Зазначав, що боржнику ОСОБА_1 на праві власності належить комплекс нежитлових будівель, розташованих по АДРЕСА_1, які є предметом іпотеки і на який за рішенням суду звернуто стягнення на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». З метою проведення виконавчих дій державним виконавцем 09 лютого 2017 року та 11 червня 2018 року було здійснено вихід за місцем розташування нерухомого майна по АДРЕСА_1. Проте, потрапити на територію комплексу нежитлових будівель боржника не вдалося у зв'язку із перешкоджанням охоронців і зачиненою огорожею, про що складено акти і що у свою чергу свідчить про ухилення боржника від проведення виконавчих дій. З огляду на викладене просив постановити рішення про примусове проникнення до майна боржника, а саме до комплексу будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_1 з метою проведення опису і арешту майна боржника для його подальшої реалізації згідно рішення суду в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2018 року подання державного виконавця задоволено, надано дозвіл на примусове проникнення до майна боржника ОСОБА_1, а саме до комплексу будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_1, з метою проведення перевірки майноовго стану, опису і арешту майна боржника для його подальшої реалізації згідно рішення суду в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись із таким рішенням, боржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Скарга мотивована тим, що суд розглянув поданя у відсутність державного виконавця, що є порушенням ст.439 ЦПК України. Суд не врахував, що він не перешкоджав державному виконавцю у доступі до свого нерухомого майна, бо не був обізнаний про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису і арешту його майна, і докази про це у справі відсутні, а надані акти не підтверджують факт його відмови від допуску до нерухомого майна. В цей період він був за межами України. Окрім того, на все належне йому майно накладено арешти судами та державним виконавцем, а відтак виконавець мав можливість вчинити дії та передати належне йому як боржнику майно на реалізацію. При вирішенні подання державного виконавця судом не застосовано норми міжнародного права, які підлягали застосуванню, зокрема Загальна декларація прав людини 1948 року, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права 1966 року, які вказують, що ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканість свого житла.

Заінтерсовані особи відзиву на апеляційну скаргу до суду не подали.

В суді апеляційної інстанції представник скаржника адвокат ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області як незаконну.

Представник стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» адвокат ОСОБА_7 в суді

- 2 -

апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Представник стягувача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечував, вказав, що ухвала суду законна і обгрунтована, а доводи апеляційної скарги безпідставні і не заслуговують на увагу.

Решта учасників належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з'явилися, їх неявка відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи подання державного виконавця про примусове проникнення до комплексу будівель і споруд по АДРЕСА_1, належних боржнику, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання судових рішень, борги не погашає та перешкоджає проведенню виконавчих дій шляхом ненадання доступу до арештованого майна, що істотно ускладнює виконання судових рішень та призводить до порушення прав стягувачів іа вимог чинного законодавства щодо виконання судових рішень.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно п.13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (набрав чинності 05 жовтня 2016 року) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Згідно ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного чи приватного виконавця.

Встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України перебуває зведене виконавче провадження № 47967772 щодо виконання:

- виконавчого листа № 362/5859/14-ц, виданого 21 вересня 2015 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ

- 4 -

«РайффайзенБанк Аваль» боргу за кредитними договорами у розмірі 26264394,18 грн.;

- виконавчого листа № 362/5858/14-ц, виданого 24 лютого 2016 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про звернення стягнення в рахунок погашення боргу в сумі 26264394,18 грн. на належний боржнику ОСОБА_1 предмет іпотеки у вигляді комплексу нежитлових будівель, розташованих по АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

- виконавчого листа № 362/5407/14-ц, виданого 15 січня 2015 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 100003654 грн.;

- виконавчого листа № 362/626/14-ц, виданого 21 травня 2015 року Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 25900389,95 грн.;

- виконавчого листа № 756/7189/15-ц, виданого 16 листопада 2016 року Оболонським районним судом м.Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 1852086,14 доларів США (а.с.20-29).

За вказаними виконавчими листами державними виконавцями були відкриті виконачі провадження і надано строк для добровільного виконання судових рішень, а копії постанов про відкриття направлені боржнику (а.с.6,8,10,34-35,37-38). У встановлений у постановах строк боржник судові рішення не виконав, заборгованість не погашає, декларацію про майно і доходи до відділу ДВС не надав.

Постановою директора Департаменту ДВС МЮ України від 29 счня 2018 року утворено виконавчу групу по зведеному виконавчому провадженню № 47967772 (а.с.26-28).

Боржнику ОСОБА_1 належить нерухоме майно у вигляді комплексу нежитлових будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_1, які є предметом іпотеки за договором іпотеки від 18 серпня 2007 року, іпотекодержателем за яким є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і на які за рішенням суду звернуто стягнення шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

Також встановлено, що виходом за місцем знаходження нерухомого майна боржника по АДРЕСА_1 для його опису і арешту державним виконавцем 09 лютого 2017 року складено два акти щодо неможливості опису та арешту майна боржника за ненаданням доступу (а.с.40-41).

Такий же акт щодо неможливості опису і арешту майна боржника у зв'язку із ненаданнням доступу до нерухомого майна та доступу на територію складено державним виконавцем при виході на місце 11 червня 2018 року (а.с.30). З акту вбачається, що потрапити на територію комплексу нежитлових будівель боржника не вдалося у зв'язку із перешкоджанням охоронців і зачиненою огорожею.

Отже, судом незаперечно встановлено, що незважаючи на неодноразовіспробидержавного виконавця потрапити на територію комплексу будівель і споруд боржника і провести опис та арешт цього майна таке не виявилося можливим, про що складено акти і що у свою чергу свідчить про перешкоджання у проведенні виконавчих дій.

За таких обставин з огляду на те, що боржник ОСОБА_1 перешкоджає проведенню виконавчих дій щодо опису і арешту іпотечного майна, на яке судом звернуто стягнення, суд першої інстанції обгрунтовано задоволив подання і надав дозвіл на примусове проникнення до майна боржника, а саме до комплексу будівель і споруд, розташованих по АДРЕСА_1, з метою проведення перевірки майнового стану, опису і арешту майна боржника для його подальшої реалізації

- 5 -

згідно рішення суду в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги про те, що боржник не перешкоджав державному виконавцю у доступі до свого нерухомого майна і докази про це у справі відсутні, спростовуються матеріалами справи, в яких містяться складені державним виконавцем акти про його недопуск до належного боржнику нерухомого майна по АДРЕСА_1 на яке судовим рішенням звернуто стягнення.

Посилання скаржника на те, що він особисто не чинив перешкод у доступі до майна є помилковими, оскільки те, яка саме особа не допустила державного виконавця до опису і арешту майна (власник майна, його орендар чи наймач, охоронець тощо) не має правового значення. Правове значення має факт неможливості вчинення виконавчих дій у зв'язку із недопуском до майна. При цьому відхиляючи даний довід колегія суддів враховує вимоги ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», яка покладає на боржника обов'язок утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, та допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України перебуває зведене виконавче провадження № 47967772 щодо виконнання судових рішень, які набрали чинності у 2015 році. Про наявність таких рішень боржник знав, оскільки його представник брав участь у розгляді судових справ та знайомився із виконавчим провадженням.

Незважаючи на це судові рішення до цього часу ним не виконані, що є порушенням як Конституції України (ст.124) так і ст.18 ЦПК України, згідно яких судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Окрім того, колегія суддів вважає, що наведені вище заперечення боржника безпідставні, бо із 2015 року за наявності доброї волі та бажання боржник ОСОБА_1 міг вжити заходів до виконання (часткового виконання) судових рішень, проте не зробив цього. Наведене у свої сукупності дає підстави для висновку, що боржник ухиляється від добровільного виконання судового рішення тривалий час, в тому числі перешкоджає опису і арешту його майна для реалізації.

Доводи скарги про те, що на все належне боржнику майно вже накладено арешт державним виконавцем, а відтак останній мав можливість вчинити дії та передати майно на реалізацію, що не потребує його опису і арешту і як наслідок необхідності доступу до майна, не грунтуються на законі, зокрема на приписах ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає винесення державним виконавцем постанови про опис та арешт майна боржника, в якій обов'язково зазначаються якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди.

Аналогічні приписи щодо необхідності складання постанови про опис і арешт майна після його виявлення, містить п.10 Інструкції з організації примусового викоанння рішень, затверджена наказом МЮ України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (з послідуючимим змінами).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скарги, про те, що при вирішенні подання державного виконавця судом порушено норми міжнародного права, які підлягали застосуванню, зокрема Загальу декларацію прав людини 1948 року, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права 1966 року, які вказують, що ніхто не може зазнавати безпідставного

- 6 -

посягання на недоторканість свого житла.

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Аналогічні приписи містяться у ст.311 ЦК України, згідно якої житло фізичної особи є недоторканим. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбуватися лише за вмотивованим рішенням суду.

Відхиляючи даний довід колегія суддів відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України застосовує при розгляді даної справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї як джерело права.

Так згідно ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч.1). Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб(ч.2).

Отже, дана норма дозволяє втручатися у здійснення особою права на житло чи інше володіння згідно із законом і в інтересах економічного добробуту країни, для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

В даному випадку втручання у право боржника ОСОБА_1 на повагу до його володіння здійснене судом згідно із законом і було пропорційним переслідуваній меті, поскільки здійснене в інтересах дотримання прав та свобод стягувачів, рішення на користь яких не знаходять свого виконання на протязі більш як трьох років, що порушує права стягувачів на майно, яким є присуджені судом кошти.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув подання у відсутність державного виконавця, що є порушенням ст.439 ЦПК України і як наслідок підставою для скасування ухвали, оскільки по-перше, державний виконавець заявив клопотання про розгляд справи у його відсутність.

По-друге, відсутність державного виконавця не призвела до неправильного вирішення питання, оскільки останнім було надано достатньо доказів на обгрунтування подання.

По-третє, розгляд судом подання за відсутності державного виконавця не пов'язаний із порушенням прав скаржника.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: