Справа № 148/1552/19
Провадження №2/148/634/19
У Х В А Л А

Іменем України

03 вересня 2019 року м.Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Ковганич С.В., вирішуючи питання про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ознайомившись з формою та змістом позовної заяви встановлено, що вона не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, а саме, позивачем при зверненні до суду з даним позовом не дотримано вимог, передбачених ст.175, ст.177 ЦПК України:

- позовна заява не містить реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача за його наявності (якщо такі відомості позивачу відомі);

- в позові не зазначено повна адреса місцезнаходження відповідача, а саме вулиця чи мікрорайон;

- позивачем не надано доказів, що на її утриманні знаходиться малолітня дитина для визначення суду підсудності справи;

- не надано дві копії позовної заяви у перекладі на російську мову й відповідно ще одну копію документів, доданих до позовної заяви у перекладі на російську мову.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вказує, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.8 ЦПК України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Частина 2, 8 ст.10 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Відповідно до ч.1 ст.498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі-іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Право суду на звернення з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави зазначено в ч.1 ст.80 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно п.2.3 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів, визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 №1092/5/54, документи, що підлягають врученню за дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави або іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

Питання надання правової допомоги між державами СНД врегульовані Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яку було підписано 22.01.1993 у м.Мінську (набула чинності 08.08.1993, ратифікована Верховною Радою України 10.11.1994 і набула чинності 14.04.1995). Конвенцією застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном.

Оскільки відповідач проживає в Російській Федерації, суд для реалізації прав відповідача і належне виконання міжнародного договору зобов`язаний направити копію позовної заяви та додані до неї документи Компетентному Суду Російської Федерації для проведення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ст.17 Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, у відношеннях один з одним при виконанні цієї Конвенцією установи юстиції Договірних Сторін користуються державними мовами Договірних Сторін або російською мовою.

Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 передбачено направлення документів для вручення їх сторонам у справі в належним чином завіреному перекладі на російську мову.

Згідно вимог ст.79 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус. При цьому, перекладач разом з документом, що встановлює його особу, повинен надати документ, який підтверджує його кваліфікацію.

Натомість, позивачем не надано суду копії позовної заяви у перекладі також на російську мову, справжність перекладу або підпису перекладача на яких повинен бути засвідчений у встановленому порядку державним або приватним нотаріусом України, відтак подані нею документи не відповідають вимогам вказаної вище Конвенції, тобто іншим вимогам, встановленим законодавством.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що для повідомлення відповідача про розгляд справи та вручення йому позовної заяви необхідно буде звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду, тому суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, а саме: для приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України та наданні позовної заяви у новій редакції, а також надання двох копій позовної заяви у перекладі на російську мову у новій редакції, справжність перекладу або підпису перекладача на яких повинен бути засвідчений у встановленому порядку державним або приватним нотаріусом України, а також надання однієї копії доданих до неї документів у перекладі на російську мову.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху до усунення недоліків.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення указаних в ухвалі недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.

У разі неусунення недоліків у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається представнику позивача.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: