Ухвала

06 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 341/1330/15-ц

провадження № 61-16232ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Грушицького А. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнення аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 000 грн щомісячно до досягнення сином трьохрічного віку.

04 листопада 2015 року Галицьким районним судомІвано-Франківської області ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено частково та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 грн щомісячно до досягнення сином повноліття та аліменти по 600 грн щомісячно на утримання дружини до досягнення сином трьох років. Стягнення аліментів розпочати з 23 липня 2015 року.

12 грудня 2018 року відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2019 року заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 листопада 2015 року скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.

В процесі розгляду справи представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 19 березня 2019 року подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просила стягувати з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 7 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Галицького районного судуІвано-Франківської області від 22 травня 2019 року позов задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 грн щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Стягнення розпочати з 23 липня 2015 року і проводити до досягнення дитиною повноліття. Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі по 1 000 грн щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто з 23 липня 2015 року до 16 квітня 2018 року. Стягнуто з ОСОБА_2 487,20 грн судового збору.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 липня 2019 року рішення Галицького районного суду від 22 травня 2019 року в частині визначення розміру аліментів змінено, зменшено розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1 500 грн, а на утримання дружини, ОСОБА_1 до 600 грн. В решті рішення суду залишено без зміни.

27 серпня 2019 року ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 липня 2019 року в указаній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору в цій справі єстягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Таким чином, ціна позову у даній справі становить (7 000 грн х 6 + 600 грн х 6) = 45 600 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 х 100 = 192 100).

Обгрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що дана справа має виняткове значення для заявника, оскільки погіршує його матеріальне становище.

Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що справа має виняткове значення для неї не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. І. Грушицький