Справа № 482/1134/18
Провадження № 22ц/812/1396/19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 його представника - ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах ОСОБА_2

на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 червня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Демінської О.І. о 13 год. 09 хв. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка - ОСОБА_4 . Після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка для сільськогосподарського товарного виробництва, площею 3,59 га, розташована на території Новоодеської міської ради Новоодеського району Миколаївської області.

У встановлений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та дізнався про наявність заповіту від імені ОСОБА_4 , посвідченого 19 жовтня 2017 року за р№ 2100 приватним нотаріусом Філіпенко Д.В., згідно якого все своє майно ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_3 .

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 за життя хворіла на онкологічне захворювання та інші тяжкі хвороби, погано бачила, з червня 2017 року приймала трамадол, у зв`язку із прийомом якого та через хворобу не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час посвідчення заповіту, позивач просив суд визнати заповіт від 19 жовтня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. за р.№ 2100 недійсним.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Скасовані заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали того ж суду від 27 червня 2018 року.

Рішення суду мотивовано тим, що на момент посвідчення заповіту заповідач мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним, відповідало її внутрішній волі та було спрямовано на настання наслідків, зазначених на розпорядження належним їй майном на випадок своєї смерті на користь ОСОБА_3

Не погодившись із рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не надано оцінки щодо порушення порядку посвідчення заповіту, фактично суд припустився, що ОСОБА_5 мала бажання заповідати ОСОБА_3 все своє майно, крім того, не залучено в якості третьої особи приватного нотаріуса.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вважав що підстави для скасування рішення суду відсутні, крім того, вказував, на намагання позивача визнати заповіт недійсним з процесуальних підстав - порушення нотаріусом порядку посвідчення заповіту, хоча позов було пред`явлено з інших підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_6 , яка є рідною тіткою ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Новодеського районного нотаріального округу Миколаївської області за реєстровим № 2100,2101, 19 жовтня 2017 року ОСОБА_6 розпорядилася на випадок своєї смерті все майно, що на день смерті належатиме їй, де б воно не знаходилося, з чого б не складалося та на яке вона за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_3 (а.с.40).

12 квітня 2018 року приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. до майна померлої ОСОБА_6 заведена спадкова справа № 02-14 за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом (а.с.26-42).

22 травня 2018 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 на підставі заповіту до нотаріуса також звернувся ОСОБА_3 (а.с. 39).

За положеннями статті 12 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилався на те, що його тітка ОСОБА_6 під час вчинення заповіту у зв`язку із захворюванням та вживанням ліків не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Так, відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною четвертою статті 1236 ЦК України передбачено, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

У пункті 16 постанови Пленум Верховного Суду України постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 15 березня 2019 року № 74, проведеної Миколаївською обласною психіатричною лікарнею №1 Миколаївської обласної ради, ОСОБА_6 на час складання заповіту, посвідченого 19 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Філіпенко Д.В. за реєстраційним номером 2100, відповідно до змісту якого ОСОБА_6 заповіла все своє майно на ім`я ОСОБА_3 психічними захворюваннями не страждала. ОСОБА_6 могла розуміти значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 19 жовтня 2017 року (а.с. 109-117).

Отже, проведеною у справі експертизою зроблено висновок про абсолютну спроможність ОСОБА_6 в момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними.

З урахуванням встановленого, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (показів свідків, висновку посмертної судово-психіатричної експертизи) дійшов вірного висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що волевиявлення ОСОБА_6 при складенні спірного заповіту не було вільним та не відповідало його волі судом не здобуто, а позивачем не надано. Також, суду не надано доказів того, що при складанні спірного заповіту вона не усвідомлював значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення порядку посвідчення та форми заповіту на увагу не заслуговують, оскільки позов з цих підстав позивачем не було пред`явлено.

Посилання представника позивача в апеляційній інстанції на порушення судом норм процесуального права, а саме не залучення до участі у справі приватного нотаріуса, а також не надання оцінки щодо встановлених обставин про допущені порушення приватним нотаріусом порядку під час посвідчення заповіту, також не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на вищевикладене, а також на те, що позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. До того ж, під час судового розгляду в першій інстанції приймав участь представник позивача - адвокат Біленський В.Г.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не впливають на рішення суду, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 06 вересня 2019 року.