Справа № 500/2020/18
Провадження № 2/500/259/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

за участю секретаря судового засідання Аубекерової Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_2 в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом та просить визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Каланчак, вул. Дімітрова, 16, мотивуючи тим, що вказане майно належить її батьку ОСОБА_7, ще з 10.11.1940 року. ОСОБА_7 помер 07.10.2013 року, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Каланчак, вул. Дімітрова, 16. 25.03.2004 року ОСОБА_7 залишив заповіт, згідно умов якого все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і в загалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право, заповів ОСОБА_3. ОСОБА_3 прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, ОСОБА_3 було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку, у звязку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в селі Каланчак Ізмаїльського району Одеської області по вулиці Дімітрова, №16 на імя спадкодавця.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.04.2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2018 року у приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8 витребувано копію спадкової справи після ОСОБА_9, померлого 07.10.2013 року.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.09.2018 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні від 13.11.2018 року суд на місці ухвалив відмовити у прийнятті визнання відповідачами позову та продовжив судовий розгляд.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_6, яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву від 14.11.2018 року, якою позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила справу розглянути за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надав до суду заяву від 23.11.2018 року, якою позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив справу розглянути за його відсутності.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_7 доводиться батьком ОСОБА_3, зазначила, що будинок розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Каланчак, вул. Дімітрова, 16 побудований в 1945-1946 роках, а літня кухня побудована в 1970 році.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 зазначив, що переїхав в с. Каланчак у 1977 році та на той час будинок розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Каланчак, вул. Дімітрова, 16 та літня кухня були збудовані, мешкали там ОСОБА_7 з дочкою ОСОБА_3

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 зазначив, що в житловому будинку розташованому за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Каланчак, вул. Дімітрова, 16 мешкали ОСОБА_7 з дочкою ОСОБА_3, рік побудови будинку він не знає.

Вислухавши думку представника позивача, перевіривши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України в редакції 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 2 ст.123 ЦК України в редакції 1963 року передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №204 двір по вул. Димитрова, 16 в с. Каланчак Ізмаїльського району Одеської області станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного та на цю дату в будинку були зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 04 від 02.01.2018 року (а.с. 84).

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Каланчак, вул. Дімітрова, 16, по 1/5 частці кожному, що також підтверджено довідкоюкомунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» №732 від 06.06.2018 року (а.с. 83).

Згідно довідки Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 130 від 10.05.2018 року сімя ОСОБА_7 у 1952 році вибула з домогосподарства № 145 та поселилась у домогосподарство № 142, де ОСОБА_7, записаний головою сімї, пізніше цьому домогосподарству була привласнена адреса вул. Дімітрова, 16, с.Каланчак (а.с. 56).

Таким чином, спростовується твердження позивача, що ОСОБА_7 10.11.1940 року закінчив будівництво житлового будинку з надвірними спорудами і став власником житлового будинку за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Каланчак, вул. Дімітрова, 16.

Крім цього, позивачем не було надано належних та допустимих доказів, що ОСОБА_7 з 10.11.1940 року є одноосібним власником житлового будинку за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Каланчак, вул. Дімітрова, 16.

Показання свідків стосовного, того, що будинок за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Каланчак, вул. Дімітрова, 16будувався ОСОБА_7 не є належним та допустимим доказом права власності тільки ОСОБА_7 на цей будинок.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 344800, виданим 08.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_7 помер 07.10.2013 року.

Після смерті ОСОБА_7 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/5 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Каланчак, вул. Дімітрова, 16.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до заповіту від 25.03.2004 року, посвідченого виконавчим комітетом Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 129, ОСОБА_7 заповів все його майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і в загалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право ОСОБА_3 (а.с. 36, 71).

Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 51903327 від 15.05.2018 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8, заповіт ОСОБА_7 від 25.03.2004 року, зареєстрований за № 129, не змінювався та не скасовувався (а.с. 64).

Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Осіб, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України мають право на обовязкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

ОСОБА_3 на час відкриття спадщини мешкала разом ОСОБА_7, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 04 від 02.01.2018 року, тобто вважається такою, що прийняла спадщину (а.с. 84).

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_8 за №51/02-14 від 14.03.2018 року ОСОБА_3 було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку, у звязку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в селі Каланчак Ізмаїльського району Одеської області по вулиці Дімітрова, №16 на імя спадкодавця (а.с. 39).

Оскільки ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 станом на 14 квітня 1991 року проживали та були зареєстровані в житловому будинку розташованому за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Каланчак, вул. Дімітрова, 16, який станом на 14 квітня 1991 року відносився до типу колгоспного двору, про що наявні відомості в погосподарській книзі Каланчацької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, а отже набули право власності на нерухоме майно на підставі, що не заборонена законом, їх права на спірне майно ніким не оскаржується, сама незаконність набуття права власності не встановлена судом, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню та вважає за можливе визнати за ОСОБА_3, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7, померлого 07.10.2013 року, право власності на 1/5 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Каланчак, вул. Дімітрова, 16.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 16, 76, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222, 1233, 1234, 1235, 1241, 1268, 1270 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7, померлого 07.10.2013 року, право власності на 1/5 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с.Каланчак, вул. Дімітрова, 16.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.01.2019 року.

Суддя: ОСОБА_12