Справа №345/2565/19
Провадження № 2/345/1099/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2019 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

за участю секретаря судового засідання Мостової Ю.З.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_5 . Позивач зазначає, що її батькам належав житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Після смерті батька фактично єдиним власником даного домоволодіння стала мати позивача - ОСОБА_5 , як переживше подружжя.

Позивач вказує, що оскільки на час смерті матері вона проживала з нею спільно, то, як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину після її смерті. Коли позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на дане майно. На решту спадкового майна матері, а саме на земельну ділянку, позивачу та її братові ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_5 , а саме в цілому на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з вищенаведених підстав. Додатково зазначили, що на момент побудови домоволодіння по АДРЕСА_1 для підтвердження права власності було достатньо записів в погосподарських книгах і не вимагалося реєстрації права власності на дане домоволодіння. Також позивач та її представник наголосили, що відповідач на спадкове майно не претендує, про що свідчить подана ним до суду заява. Водночас не заперечили, що відповідачем була подана заява про прийняття спадщини, як після смерті батька, так і після смерті матері.

Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає, не заперечує проти визнання за позивачем права власності на все будинковолодіння по АДРЕСА_1 (а.с.41).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_4 (а.с.5). ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін - ОСОБА_5 (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на майно (а.с.9).

З довідки, виданої виконкомом Верхнянської сільської ради ОТГ Калуського району Івано-Франківської області від 21.06.2019 року № 450 (а.с.26) вбачається, що згідно погосподарського обліку Зборянської сільської ради Калуського району за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 даний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами значився за дружиною ОСОБА_5 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі (а.с.53).

Відповідно до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1970 року, майно придбане подружжям під час шлюбу є їх спільної сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

За таких обставин, домоволодіння по АДРЕСА_1 належало ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Отже, після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від прав на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ч.1 ст.1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та його діти (сторони по справі) - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як спадкоємці І черги, відповідно до ст.1268 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , так як на час відкриття спадщини проживали спільно зі спадкодавцем (а.с.26) та протягом передбаченого законом строку не відмовилися від прийняття спадщини. Крім того, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було подано до нотаріуса відповідні заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с. 52,59). Отже, ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 успадкували по 1/6 (1/2:3) частині домоволодіння по АДРЕСА_1 .

За таких обставин після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина на 2/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 (належала їй, як співвласнику) + 1/6 (успадкована після смерті ОСОБА_4 )). А тому покликання позивача, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина в цілому на вказане домоволодіння є безпідставними та не заслуговують на увагу.

З урахуванням положень ч.1 ст.1261 ЦК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (сторони по справі) входять до числа спадкоємців І черги після смерті ОСОБА_5 . Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , станом на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали спільно із ОСОБА_5 (а.с.10), то, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, вони вважаються такими, що прийняли спадщину після її смерті. Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня адресована компетентним органам заява відповідача ОСОБА_3 про відмову від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка мала бути подана саме у строк, встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України (протягом шести місяців з часу відкриття спадщини). Натомість судом встановлено, що 24.01.2019 року відповідач ОСОБА_3 звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 (а.с.65). Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 успадкували спадкове майно після смерті ОСОБА_5 у рівних частинах, тобто по 1/3 (2/3:2) частині домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Водночас, як вказувалося вище, відповідачем подано до суду заяву про визнання позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, вирішуючи питання стосовно можливості прийняття визнання відповідачем позову згідно надісланої відповідачем до суду заяви, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем суперечить вимогам ст. 1268,1270, 1273 ЦК України щодо порядку прийняття спадщини, а тому є підстави для відмови у прийнятті визнання позову відповідачем.

Отже, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , а саме на 1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР, ст.ст. 1223, 1258, 1261, 1265, 1268-1269 ЦК України, керуючись ст.ст. 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на 1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 11.09.2019 року.

Головуючий