Справа №443/207/17
Провадження №2/443/158/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 січня 2019 року м. Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі: головуючого судді Коліщук З.М.,

з участю секретаря Шальвіри І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Жидачеві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1, звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка-Воробця ОСОБА_4, котрий помер 23 вересня 2008 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що по вул. І. Франка, 21 в с. Ганівці, Жидачівського району Львівської області загальною площею-198,8 кв.м., житловою площею-84,9 кв. м. та на грошові заощадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 23 вересня 2008 року помер її чоловік-Воробець ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, що по вул. І. Франка, 21 в с. Ганівці, Жидачівського району, Львівської областіта на на грошові заощадження. За життя чоловік заповіту не склав, а тому спадкування відбувалось за законом. Спадкоємцями першої черги є вона та відповідачі у справі (їх діти). Проте, останні на спадкове майно не претендують. Відтак, вона як єдиний спадкоємець за законом, що виявила бажання прийняти спадщину (житловий будинок), в законодавчо визначений строк звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на майно, на яке має намір успадкувати. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали заяву про розгляд справи в їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями: будівельного паспорту на забудову земельної ділянки в с. Ганівці на вул. ОСОБА_6, який виданий на імя ОСОБА_5; свідоцтва на забудову земельної ділянки в сільських населених пунктах Української РСР від 16.08.1990 року; дозволу на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво від 26 жовтня 1990 року № 311; пояснювальної записки до проекту забудови земельної ділянки; акта виносу в натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель, що ОСОБА_5 здійснювалось будівництво житлового будинку в с. Ганівці, Жидачівського району, Львівської області на виділеній за вказаною адресою під забудову земельній ділянці(арк. справи 19-28).

Відповідно до довідки №41, яка видана виконкомом Гніздичівської селищної ради від 06 лютого 2017 року, вбачається, що господарство № 21 на вул. І. Франка с. Ганівці, Жидачівського району Львівської області, дійсно рахувалося за ОСОБА_5 (арк. справи 15).

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок №21 на вулиці І.Франка в с. Ганівці Жидачівського району Львівської області дійсно на праві власності належав-Воробцю ОСОБА_4.

У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 23 вересня 2008 року, у віці 55 років, помер ОСОБА_5, про що 24 вересня 2008 року зроблено відповідний актовий запис №15 та Рудянською сільською радою Жидачівського району Львіської області, від 24 вересня 2008 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №145775 (арк. справи 3).

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що спадщина померлого складається із житлового будинку з надвірними спорудами, що на вул. І. Франка, 21 в с. Ганівці, Жидачівського району Львівської області.

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Дослідженими в судовому засіданні матеріалами та обставинами справи встановлено, що сторони у справі: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є відповідно дружиною та дітьми ОСОБА_5 (спадковця). Відтак, ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (відповідачі) входять до числа спадкоємців першої черги. Інших спадкоємців вказаної черги судом не встановлено. Проте відповідачі на спадкове майно не претендують (арк. справи 17, 18).

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Разом з тим, постановою державного нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області №1929/02-31 від 09 грудня 2018 року, встановлено факт звернення ОСОБА_1. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка-Воробця П.В., у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на майно, як має намір успадкувати (арк. справи 4).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що позивач має можливість на одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на грошові заощадження, відтак у задоволенні позовної вимоги про визнання за нею права власності на грошові заощадження слід відмовити як такої, що судовому розгляду не підлягає.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка-Воробця ОСОБА_4, котрий помер 23 вересня 2008 року, право власності на житловий будинок №21 з господарськими спорудами і будівлями на вул. І.Франка в с. Ганівці, Жидачівського району Львівської області, загальною площею-198,8 кв.м., житловою площею-84,9 кв. м.. У задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на грошовий вклад у філії Ощадного банку України №6313/01 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія КВ №688414. Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4,паспорт серія КС №341735.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серія КЛ №076329.

Суддя З.М.Коліщук