30 січня 2019 року Личаківський районний суд м.Львова
в складі: головуючого судді Нора Н.В.
при секретарі Кисиличин М.В.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної організації Львівський національний медичний університет імені ОСОБА_4 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд, -
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18.12.2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Державної установи «Львівський науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни МОЗ України» №48вк від 30.05.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1В.»; поновлено ОСОБА_1 на посаді наукового співробітника відділу епідеміології, клініки туберкульозу Львівського науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені ОСОБА_4. Стягнуто з Державної організації Львівський національний медичний університет імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 32688 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 704,80 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за один місяць в розмірі 3632 грн. 00 коп.

Заявник ОСОБА_1, звернулась до суду з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу по дату ухвалення рішення, тобо станом на 18.12.2018 року в розмірі 42998,61 грн. (загальний борг 75686,61грн. стягнута сума за рішенням суду 32688,00грн. = 42998,61грн.), оскільки рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18.12.2018 року стягнуто середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 32688 грн. 00 коп., що є лише частиною середнього заробітку, який підлягає стягненню і який розраховано станом на лютий 2018р., тобто на момент подання заяви про уточнення позовних вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник заяву підтримали із аналогічних підстав викладених у заяві про ухвалення додаткового рішення. Представник відповідача проти заяви заперечив з підстав, зазначених у запереченні на вказану заяву, додатково вказавши, що позивач у заяві про збільшення позовних вимог та про уточнення позовних вимог вказала про стягнення на її користь суми 32688,00 грн., інших сум до винесення рішення не вказувала, а отже суд при ухваленні рішення не міг вийти за межі її позовних вимог, тому просить у задоволенні заяви відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати.

П. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз»яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що сума середнього заробітку мала бути визначена за період з наступного дня після незаконного звільнення, а саме з 01.06.2017 року по день ухвалення рішення по 18.12.2018р. Оскільки рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18.12.2018 року стягнуто середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 32688 грн. 00 коп., який розраховано станом на лютий 2018р., тому слід стягнути з Державної організації Львівський національний медичний університет імені ОСОБА_4 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу станом на 18.12.2018р. в розмірі 42998,61 грн. (загальний середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу 75686,61грн. стягнута сума за рішенням суду 32688,00грн. = 42998,61грн.)

Відтак, беручи до уваги наведене вище, суд вважає, що заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення слід задоволити та стягнути з відповідача грошову суму в розмірі 42998,61 грн.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволити.

Стягнути додатково з Державної організації Львівський національний медичний університет імені ОСОБА_4 (місце знаходження: 79010, м. Львів, вул. Пекарська, 69, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: 79070, м. Львів, вул. Хуторівка, 42/39, РНОКПП НОМЕР_1) середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 42998,61 грн. (сорок дві тисячі девятсот девяносто вісім грн. шістдесят одна коп.).

На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду в порядку і строки передбачені ст.ст. 354, 355, п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Нор Н.В