Справа № 643/8978/19
Провадження № 2/643/3798/19
29.08.2019 року м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Терещенко В.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Заруцького Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 (далі - відповідач) таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Квартира).
В обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.11.2010 року. Шлюб розірвано 20.04.2018 року. Відповідач проживав та був зареєстрований разом з позивачем у Квартирі. З листопада 2017 року відповідач залишив сім`ю та місце проживання, з цього часу не з`являвся за місцем реєстрації. Відповідач комунальні послуги не сплачує, в зв`язку з чим позивач вимушена сплачувати комунальні платежі за відповідача, нести необґрунтовані матеріальні витрати.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Позивачка ОСОБА_1 , а також її представник - адвокат Заруцький Р.М. в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі.
Позивачка ОСОБА_1 , допитана за її згодою в якості свідка, показала, що вони з відповідачем розлучені з 2018 року. Останній зареєстрований в Квартирі, належній позивачу, проте за цією адресою фактично не проживає, участі в житті родини не приймає. Останній раз відповідача бачили в листопаді 2017 року, коли він забрав свої речі з Квартири та залишив її. Куди відповідач переїхав, вона не знає. З листопада 2017 року відповідач в Квартирі не з`являвся і не проживав. Позивач не перешкоджала проживанню в квартирі відповідача, останній добровільно залишив житло.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов, заяви про розгляд справи у його відсутність, суду не надав.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що він був чоловіком матері позивача та виховує останню з 9 років. Він не удочеряв позивачку, але ставиться до неї, як до дочки. Пояснив, що з 15.11.2017 року відповідач в Квартирі не з`являється. Відповідач виїжджав з Квартири 15.11.2017 року в його присутності, забрав всі свої речі, в тому числі меблі, які вважав своїми. Після цього відповідач віддав свідку ключі від Квартири та з того часу, з 15.11.2017 року, більше в Квартирі не з`являвся. Свідок буває в Квартирі практично кожного дня та більше відповідача і його речей в Квартирі не бачив. Відповідач виїхав з Квартири добровільно, його ніхто не примушував.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що позивачка є її подругою, а вона є хресницею дитини позивачки. Відповідача знає особисто, оскільки вони товаришували родинами. Останній раз бачила відповідача в листопаді 2017 року, коли була у них в гостях. Після листопада 2017 року свідок відповідача та його речей в Квартирі не бачила. В гостях у позивачки в Квартирі свідок буває в середньому 1-2 разів на тиждень. Де зараз перебуває відповідач, свідок не знає.
Оскільки позивачка не заперечувала проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів.
Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника та свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.
Як вбачається з Свідоцтва від 25.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В., реєстраційний № НОМЕР_1 , квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1 (а.с. 11).
Вищевказане підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 140566945 від 08.10.2018 року (а.с. 14).
Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували з 26.11.2010 року у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.04.2018 року розірваний (а.с. 18).
У вказаному шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 29.01.2014 року Московським ВДРАЦС цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис № 183 (а.с. 16).
11.09.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюбний договір, відповідно до умов якого майно (рухоме та нерухоме), що придбане подружжям під час шлюбу, є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я воно зареєстроване або визначене, як спільна часткова власність. У випадку розірвання шлюбу, придбане під час шлюбу майно залишається тому з подружжя, на чиє ім`я воно зареєстроване, а те що придбане як спільна часткова власність - розподіляється відповідно до часток визначених у відповідних договорах (а.с. 15).
Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15.05.2019 року, за адресою Квартири зареєстровані позивачка ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с. 10).
Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 07.06.2019 року, відповідач зареєстрований за адресою Квартири (а.с. 25).
Як вбачається з листа начальника Московського ВП ГУНП в Харківській області від 23.05.2019 року, інформація щодо перешкоджання ОСОБА_2 у праві на користування ним житлом за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 01.01.2019 року до теперішнього часу в Московський ВП ГУНП в Харківській області не надходила (а.с. 19).
Відповідно до Акту, складеного жильцями будинку АДРЕСА_3 , в саме ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з січня 2018 року і на цей час у Квартирі ОСОБА_2 не проживає, договір про збереження житла за його відсутності не укладався, жодних домовленостей щодо цього не було (а.с. 21).
В судовому засіданні позивачка та свідок ОСОБА_3 підтвердили, що вказаний акт був підписаний особисто ними та в їх присутності іншими особами, зазначеними в акті.
Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З досліджених судом доказів встановлено, що позивачка є власником спірної Квартири. Відповідач зареєстрований за місцем проживання в Квартирі, проте не проживає в ній більше року.
Обставин, з якими чинне законодавство України пов`язує збереження за відповідачем права користування Квартирою понад вказані строки, судом не встановлено.
За таких обставин, вирішуючи справу на підставі наданих позивачкою доказів, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та задовольняє позов в повному обсязі.
Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 09.09.2019 року.

Суддя Д.А. Крівцов