Справа № 740/1475/19
Провадження № 2/740/759/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої судді Пантелієнко В.Г.

з участю секретаря Філоненко О.В.,

представника позивача адвоката Подолянка В.П.,

представника відповідача адвоката Семенка В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ніжина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 38499,80 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Крім того просить стягнути з відповідача судові витрати.

Заявлені вимоги мотивує тим, що 15.03.2019 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, а саме за те, що 16 грудня 2018 року о 23-23 годині на під`їзній дорозі до м. Ніжина зі сторони с. Вертіївка на 4 км він керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечної швидкості руху, безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Transporter» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача. В результаті ДТП автомобіль «Volkswagen Transporter» державний номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Крім того на час вчинення ДТП відповідач керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Діями ОСОБА_2 ОСОБА_1 спричинено матеріальну шкоду в розмірі 36699,80 гривень, що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження №004/18 від 28.01.2019 року за проведення якого ним сплачено 1800 гривень. Загальна вартість майнової шкоди вказаної в позові 38499,80 гривень і складається з 36699,80 гривень + 1800 гривень. До того ж діями відповідача йому завдана моральна шкода яку він оцінює в 20000 гривень, яка полягає в тому, що йому довелось самостійно шукати гроші на ремонт автомобіля, в зв`язку з пошкодженням автомобіля відповідачем, його родина не могла користуватися транспортним засобом, що призвело до незручностей.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити з підстав вказаних в позові.

Представник відповідача заперечив заявлені вимоги пояснивши, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем по заявлених вимогах, так як він застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ «Київський страховий дім», тому дана страхова компанія має нести відповідальність за шкоду отриману позивачем від ДТП.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ «Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» в судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи, тому суд розглянув справу в його відсутність.

Заслухавши позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 16 грудня 2018 року о 23-23 годині на під`їзній дорозі до м. Ніжина зі сторони с. Вертіївка на 4 км ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_1 , не дотримався безпечної швидкості руху, безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Transporter» державний номерний знак НОМЕР_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху. Крім того в момент вчинення ДТП, ОСОБА_2 керував автомобілем, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження медичного огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» та медичного обстеження у лікарні ОСОБА_2 відмовився у присутності свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 березня 2019 року (копія на а.с. 13-15) ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Вина відповідача у заподіянні позивачу майнових збитків встановлена при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП та відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України не доказується при розгляді даної справи.

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (копія на а.с. 11) підтверджується, що власником автомобіля марки «Volkswagen Transporter» державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_1 (копія на а.с 12).

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Таким чином, завдання шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-183цс14 від 03 грудня 2014 року.

За змістом п. 2.2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Суд встановивши, що на момент вчинення ДТП (страхового випадку) позивач не був власником пошкодженого транспортного засобу, матеріали справи містять свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Volkswagen Transporter» державний номерний знак НОМЕР_2 (копія на а.с 11), з якого вбачається, що власником автомобіля є ОСОБА_3 . Враховуючи, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу перебуває в позивача ОСОБА_1 , який надав його копію суду, тобто на час вчинення ДТП останній, на законних підставах користувався автомобілем.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи 13.01.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальником) укладено поліс № 7884690 (копія на а.с. 76) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Забезпеченим транспортним засобом за договором є автомобіль «Skoda Octavia» державний номерний знак НОМЕР_1 ; страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за заподіяну шкоду майну становить 100 000 гривень, франшиза 0.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України стосовно того, що потерпіла особа має право на свій розсуд звернутись з вимогою про відшкодування заподіяної їй шкоди як до винної особи, так і до страхової компанії, якою застраховано цивільно-правову відповідальність останнього.

Велика Палата Верховного Суду виходила з такого.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Згідно вимог п. а ст. 38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 004/18 (а.с. 16 30) вартість відновлювального ремонту, у відповідності до технологічних вимог завода-виробника, пошкодженого в ДТП від 14.12.2018 року автомобіля «Volkswagen Transporter» державний номерний знак НОМЕР_2 станом на день дослідження 26.01.2019 року становить 78282,94 гривень. Вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, пошкодженого в ДТП від 14.12.2018 року, вказаного автомобіля 38699,80 гривень. Розмір (вартість) збитку завданого власнику автомобіля в результаті пошкодження його в ДТП від 14.12.2018 року становить 38699,80 гривень.

Вартість проведення експертного автотоварознавчого дослідження № 004/18 склала 1800 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 004/19 від 26 січня 2019 року (а.с.7).

З огляду на відсутність доказів звернення позивача до страховика відповідача, а також відомостей, чи було отримано відмову страховика у виплаті страхового відшкодування, або визначеного страховиком розміру страхового відшкодування, або визначеного страховиком розміру страхового відшкодування суд не знаходить правових підстав для покладення відповідальності за завдані збитки безпосередньо на особу, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_2 , так як в даному випадку деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів, тому боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування, яка не перевищує ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану майну в розмірі 100000 гривень, виступає виключно страховик завдавача шкоди Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», який виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди до завдавача шкоди ОСОБА_2 , який є неналежним відповідачем стосовно вказаних вимог, а не до страховика Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», який є належним відповідачем по цих вимогах, відсутні, вказаний висновок суду узгоджується з постановою Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Що стосується заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20000 гривень, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 3, 9 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач внаслідок пошкодження автомобіля, та внаслідок цього вимушеність змін у його житті, з урахуванням принципів розумності та справедливості, вважає достатнім стягнення моральної шкоди в розмірі - 2000 гривень, зважаючи, що заявлена позивачем сума в розмірі 20000 гривень є завищеною.

Таким чином, позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

На підставі ч.7 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 04.04.2019 року арешт на автомобіль марки «Sкоda octavia», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_4 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжать діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили

Відповідно до ст. 141 ЦПК України враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково, враховуючи межі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 26,28 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору (768,40 гривень х 3,42%).

Керуючись ст.ст. 993, 1167, 1191, 1194 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) гривень у відшкодування моральної шкоди, 26 (двадцять шість) гривень 28 копійок у відшкодування витрат по сплаті судового збору

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду В.Г. Пантелієнко

Повний текст рішення виготовлено 09.09.2019 року