Справа № 442/2754/19
Провадження № 2/442/951/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2019 р.Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючої судді Курус Р.І.

з участю секретаря судових засідань Тацишин Г.Б.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства "Дрогобицький завод автомобільних кранів" про визнання недійсним пункту 1.1. Договору суперфіцію, укладеного 15.06.2015 року в частині необхідного суперфіціарію для здійснення своєї господарської діяльності,

з участю представника позивачки адвоката Петренка О.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач 17.04.2019 року звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним пункт 1.1. Договору суперфіцію, укладеного 15.06.2015 року між ПАТ "ДЗАК" та ОСОБА_2 в частині необхідного суперфіціарію для здійснення своєї господарської діяльності

Вислухавши пояснення представника позивачки, перевіривши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно п. 9 Інформаційного листа Вищого Господарського суду України від 28.03.2013 року №010-06/606/2013 «Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції Закону України від 22.12.2011 року)», частина четверта статті 10 Закону відносить до підвідомчості господарських судів усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника. Винятком є спори, пов`язані із визначенням та сплатою (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справи у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Дана норма кореспондується з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК та застосовується незалежно від суб`єктного складу сторін. Слід мати на увазі, що спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, розглядаються господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від того, заявлені такі вимоги з підстав невідповідності правочинів спеціальним нормам (стаття 20 Закону) чи загальним, встановленим цивільним законодавством.

Крім названих у зазначеній статті Закону справ у спорах, пов`язаних з майновими вимогами до боржника, слід відносити також спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов`язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина восьма статті 20 ГПК). Такі майнові спори, за винятком спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ. За наслідком розгляду зазначених майнових спорів по суті господарський суд виносить ухвалу (задоволення заяви, відмова у задоволенні заяви (повністю або частково).

Так, в матеріалах справи наявна Постанова Господарського суду Запорізької області від 29.12.2017 року, якою визнано ПАТ "ДЗАК" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено голову ліквідаційної комісії.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що оскільки позивачем пред`явлено вимогу про визнання пункту правочину недійсним до підприємства, яке визнано банкрутом та по якому відкрито ліквідаційну процедуру, а відтак, дана справа підвідомча господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який концентрує усі спори у межах справи про банкрутство без відкриття нових справ задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

За таких обставин дана справа підлягає закриттю, оскільки її не належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 19, п. 1 ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 255 ЦПК України, ст. 20 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд,-

в и р і ш и в:

Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , публічного акціонерного товариства "Дрогобицький завод автомобільних кранів" про визнання недійсним пункту 1.1. Договору суперфіцію, укладеного 15.06.2015 року в частині необхідного суперфіціарію для здійснення своєї господарської діяльності, - закрити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до господарського суду з даними позовними вимогами.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Дата складення ухвали 05.09.2019 року

Суддя Курус Р.І.