ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1444/19 Справа № 202/1225/18 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л.А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (зараз - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позов мотивований тим, що 24.07.2009 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 8100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_2 помер. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань з повернення кредиту виникла заборгованість, яка станом на дату його смерті становила 8354,63 грн. та складалась з: тіла кредиту у розмірі 6945,66 грн.; відсотків за користування кредитом у розмірі 1408,97 грн..

Позивач також зазначив, що звернувшись у встановлений законом шестимісячний строк 12.05.2017 року до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із претензією кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» було отримано відповідь про те, що після смерті ОСОБА_2 спадкоємці останнього із заявами про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була зведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач зазначив, що за час життя позичальник ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1. та за вказаною адресою разом із ОСОБА_2 зареєстрований відповідач ОСОБА_1, останній постійно проживав зі спадкодавцем на час смерті ОСОБА_2, а отже в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України відповідач вважається таким, що прийняв спадщину.

У зв'язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 8354,63 грн. та судові витрати у справі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" .

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не зазначено та не надано доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем позичальника ОСОБА_2 та до якої черги спадкоємців останній належить. Крім того, позивачем не зазначено та не надано доказів прийняття відповідачем спадщини після смерті ОСОБА_2; не встановлена вартість спадкового майна та не доведено, чи відповідає за розміром вартість майна, у разі прийняття спадщини відповідачем, вимогам кредитора. Сам по собі факт реєстрації за тією самою адресою, що і спадкодавець, не свідчить про прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1, а тому саме він повинна відповідати за зобов'язаннями померлого.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначено та не надано доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем позичальника ОСОБА_2 та до якої черги спадкоємців останній належить. Крім того, позивачем не зазначено та не надано доказів прийняття відповідачем спадщини після смерті ОСОБА_2; не встановлена вартість спадкового майна та не доведено, чи відповідає за розміром вартість майна, у разі прийняття спадщини відповідачем, вимогам кредитора. Сам по собі факт реєстрації за тією самою адресою, що і спадкодавець, не свідчить про прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2.

З вказаним висновком погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк", колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, в позовній заяві Банк посилається на те, що відповідно до Заяви № б/н від 24 липня 2009 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердив підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір. Підписання вказаного договору є згодою ОСОБА_2 прийняти будь-який розмір кредитного ліміту, встановленого банком та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором.

Разом з позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» надав розрахунок заборгованості за договором б/н від 24 липня 2009 року, тоді як даний договір в матеріалах справи відсутній.

В матеріалах справи міститься лише Заява ОСОБА_2, з якої простежується, що останній виявив бажання отримати на своє ім'я картку з кредитним лімітом 500,00 грн., доказів того, що за вказаною Заявою він отримав 8100,00 грн. позивачем надано не було.

А тому, наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті, який підписаний лише Головою Правління Банку - А.В. Дубілетом та вказана вище Заява, виключають реальну можливість стягнення за нею заборгованості, оскільки в розумінні положення ст. 626 ЦК України не є договором, а тому за вказаними документами виключається реальна можливість стягнення будь-яких коштів.

Інших доказів того, що 24 липня 2009 року ОСОБА_2 видавалась кредитна картка за якою позичальник отримав 8100,00 грн., банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить підтвердження факту надання позичальникові в липні 2009 року кредитних коштів в сумі 8100,00 грн..

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем факту видачі банком 24 липня 2009 року і отримання позичальником вказаної в позовній заяві кредитної картки.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На зазначене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення неправомірного рішення, яке підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія наголошує, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з іншим позовом, за іншим обґрунтуванням.

Враховуючи зазначені норми закону, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, в зв'язку із чим оскаржуване рішення як таке, що ухвалене у порушення вимог матеріального та процесуального права підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2018 року - змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко