Дата документу 16.01.2019 Справа № 319/1358/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №319/1358/16 Головуючий у 1 інстанції Горбачов Ю.М.
Провадження № 22-ц/807/458/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 яка є законним представником ОСОБА_5 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, законний представник відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_3, заінтересовані особи: Куйбишевська державна нотаріальна контора Запорізької області, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського РУЮ Запорізької області про встановлення факту батьківства померлої особи,-

В С Т А Н О В И ЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, законний представник відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_3, заінтересовані особи: Куйбишевська державна нотаріальна контора Запорізької області, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського РУЮ Запорізької області.

В обґрунтування позову зазначила, що з липня 2009 року вона почала проживати з ОСОБА_7 однією сім'єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. З ними проживала також її донька від першого шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_10 у них народилась донька ОСОБА_8. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Хоча, зі слів позивачки, ОСОБА_7 визнавав себе батьком дитини, через побутові проблеми вирішення цього питання відкладалось на більш пізній період. ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_7 внаслідок хвороби помер. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, щодо якої виник спір, у зв'язку з незгодою одного із спадкоємців, щодо включення ОСОБА_8 до кола спадкоємців. Факт спільного проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства та утримання обох доньок позивачки підтверджується довідкою виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради від 01.07.2016 № 537. Враховуючи викладене, позивачка звернулась до суду в порядку позовного провадження щодо встановлення факту батьківства так, як іншого способу захисту майнових інтересів дитини не має.

Просила суд встановити факт, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9, є рідним батьком малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 липня 2018 року позов задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9, є рідним батьком малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 понесені судові витрати в сумі 551, 20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 оплату за аналіз ДНК медико-генетичного центру «Мама-Папа» в сумі 11059 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 яка є законним представником ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

ОСОБА_6 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених вимог.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_10 народилася ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданим виконкомом Комиш-Зорянської селищної ради Куйбишевського району Запорізької області 17 травня 2013 року (а.с. 8).

Як вбачається з матеріалів справи, матір'ю останньої є ОСОБА_6, а батько записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України за вказівкою матері, а саме як ОСОБА_9.

Позивач стверджує, що батьком її доньки ОСОБА_8 є ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та з яким ОСОБА_6 спільно виховувала та утримала доньку.

ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ОСОБА_7 та після його смерті відкрилася спадщина.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є його син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, та батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області № 537 від 01 липня 2016 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, проживала разом з померлим ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1, з липня 2009 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_9. На їх утриманні було двоє дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сім'я вела спільне СФГ «Ніка» та спільне підсобне селянське господарство.

Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК.

Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 13 грудня 2016 року призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу.

Відповідно до п. 2 ст. 76 ЦПК доказами у цивільному процесі можуть бути висновки експерта.

Згідно висновку генотипоскопічного дослідження від 16.11.2017 року №15279 встановлена імовірність біологічної спорідненості (на рівні дідусь-онука) учасника «ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6» відносно учасника «ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4», в рамках проведеного дослідження і в об'ємі наданих матеріалів, складає 98%.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок генотипоскопічного дослідження від 16.11.2017 №15279 є достовірним та правдивим, а дослідження - проведеним відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів, вислухавши надані пояснення сторін у справі, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем надано достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_8.

Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно зі ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

У п. п. 3, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", яка є чинною, справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

При зверненні до суду особи, на утриманні якої перебуває дитина і яка не є опікуном (піклувальником), або чоловіка, котрий не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, яка (матір) померла для захисту інтересів дитини до участі у справі необхідно залучити орган опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно ст. 130 Сімейного кодексу України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1ст.135 СК України.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Вірно встановивши обставини справи, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, перевіривши докази, а також положення ст.18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року та практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справі "Хант проти України" (п. 54), суд прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог та встановлення факту батьківства ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_11, відносно малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок генотипоскопічного дослідження не може бути визнано належним, допустимим і достовірним доказом у зв'язку з тим, що він виготовлений з численними порушеннями норм чинного законодавства, які полягають в наступному. В порушення ухвали суду від 05 вересня 2017 року, якою ТОВ «МАМА ПАПА» доручено проведення судової молекуляно-генетичної експертизи до суду надійшов висновок генотипоскопічного дослідження. У висновку зазначено, що його виготовлено на базі лабораторії DDC (Фаєрфілд, США), однак при цьому не надано жодного документу, який би це підтверджував. Також не надано документів, які б підтверджували, що відібрані зразки букального епітелію дійсно направлялись в лабораторію DDC. Не надано документів про атестацію чи акредитацію лабораторії DDC в Україні. В порушення ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» не вказано прізвище експерта та відсутній підпис експерта про те, що його попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. В порушення чинного законодавства суд не має змоги перевірити компетентність експерта у зв'язку з тим, що в наданому висновку відсутня копія свідоцтва про присвоєння виконавцю кваліфікації судового експерта. Прізвища осіб, які підписали висновок, відсутні в державному реєстрі атестованих судових експертів. Позивачка не прибула в призначений час і забір букального епітелію здійснювався з різницею в три тижні, також в порушення вимог правил не відібрано зразок від матері дитини. Методика, яка використовувалась для проведення дослідження не затверджена МОЗ України. Відповідно до роз'яснень, щодо інтерпретації таблиці розміщених на сайті товариства «МАМА ПАПА» індекс родства в локусах, які не мають співпадінь рівний нулю, три і більше неспівпадіння повністю виключають вірогідність батьківства. В даному випадку є 7 повних неспівпадінь, але індекс все одно проставлений 0.50, таким чином за даною методикою повне виключення родства взагалі неможливе. Таким чином, наданий документ не є висновком експерта і зазначені в ньому відомості не можуть бути визнані достовірними.

Зазначені доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів з огляду на наступне.

Як вбачається з висновку генотипоскопічного дослідження від 16.11.2017 року №15279, дослідження проведене ОСОБА_11, яка має вищу освіту за спеціальністю «Генетика» та кваліфікацію біолог-генетик, захистила дипломну роботу на тему «Використання STR-локусів для встановлення батьківства та родинних зв'язків», має більш ніж 8-річний досвід роботи в Головному бюро судово-медичної експертизи МОЗ України.

Згідно ст. 7 Закону України "Про судову експертизу", судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

У вказаному висновку генотипоскопічого дослідження міститься коментар спеціаліста-генетика ОСОБА_11, з посиланням на ст. 7 Закону України "Про судову експертизу", та зазначено, що експерт, спеціаліст, фахівець чи відповідальна за дослідження або висновок особа не може відповісти на запитання "чи є особа (біологічним) родичем іншої особи" або "встановити родинний зв'язок однієї особи з іншою". Можливо лише оцінити ймовірність передбачуваних родинних зв'язків однієї людини по відношенні до іншої людини. Юридичне встановлення фактів не входить до їхньої компетенції. Відповісти на питання "Чи є особа (біологічним) родичем іншої особи" або "встановити родинний зв'язок однієї особи з іншою" може лише суд ґрунтуючись на сукупності отриманих та проаналізованих ним даних та доказів, включаючи, але не обмежуючись, ДНК доказами. Достовірність, допустимість і належність відомостей та об'єктів забезпечені ініціатором, замовником.

Судом першої інстанції надана вірна правова оцінка вказаному висновку, та у сукупності з іншими наявними у справі доказами, в тому числі з урахуванням показів свідків, суд обґрунтовано задовольнив позов та встановив факт батьківства померлого ОСОБА_7 відносно дочки ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 яка є законним представником ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 січня 2019 року

Головуючий

Судді: