КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 760/18994/18

номер провадження: 22-ц/824/792/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Кашперської Т.Ц., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Рубан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 27 липня 2018 року у складі судді Оксюти Т.Г., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, публічного акціонерного товариства «Фортуна Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Родовід банк» Федорченка Андрія Володимировича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчак Наталії Володимирівни, про скасування права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив скасувати право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0657 га, що розташована у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, номер запису про право власності: 22585201.

23 липня 2018 року представник позивача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 подав до суду заяву про забезпечення даного позову шляхом: накладення арешту на земельну ділянку загальною площею 0,0657 га, що розташована у АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, номер запису про право власності: 22585201; заборонити вчиняти дії щодо виселення ОСОБА_3, який мешкає у житловому будинку, що знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0657 га, яка розташована у АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, представник позивача послався на те, що між сторонами виник спір щодо перереєстрації права власності на земельну ділянку, яка є предметом іпотеки. Також вказував, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, оскільки існує загроза відчуження спірного майна на користь третіх осіб, а також виселення позивача та його родини із житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 27 липня 2018 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку загальною площею 0,0657 га, яка розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, номер запису про право власності 22585201.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року закрито провадження у даній цивільній справі.

Роз'яснено позивачу право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 27 липня 2018 року по даній цивільній справі.

Знято арешт з нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, що розташована у АДРЕСА_1, загальною площею 0,0657 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, номер запису про право власності: 22585201.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 27 липня 2018 року в частині накладення арешту на земельну ділянку, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в цій частині та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Також представник відповідача просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42489812 від 10 серпня 2018 року, прийняте державним реєстратором комунального підприємства Новоселівської сільської ради Одеської області Рубан М.О. про арешт вказаної вище земельної ділянки.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права. Зокрема, вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем у заяві по забезпечення позову не вказано обставин, що могли б свідчити про наявність небезпеки ускладнення або невиконання рішення суду та не надано доказів на підтвердження цих обставин. Судом не враховано, що спірна земельна ділянка вже обтяжена іпотекою, що унеможливлює її самовільне відчуження. Також зазначає, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст.151 ЦПК України, а саме, не містить інформації про зустрічне забезпечення та не містить інформації про ціну позову, а тому вважає, що суд першої інстанції мав повернути вказану заяву про забезпечення позову заявнику.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення судових повісток та оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України.

26 грудня 2018 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчак Н.В. від 19 грудня 2018 року про розгляд справи без її участі.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводів в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом захоронення вчинення дій щодо виселення ОСОБА_3 апеляційна скарга не містить, тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України законність ухвали суду першої інстанції у цій частині колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виник спір з приводу даної земельної ділянки, вид забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача відповідає позовним вимогам, а тому вчинення дій, спрямованих на відчуження спірної земельної ділянки, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Такі висновки суду є правильними й такими, що відповідають обставинам справи й вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Згідно з п. 4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Солом'янського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, публічного акціонерного товариства «Фортуна Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Родовід банк» Федорченка А.В., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазурчак Н.В., про скасування права власності на земельну ділянку.

Тобто, між сторонами виник спір з приводу права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0657 га, що розташована у АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, номер запису про право власності: 22585201.

Вид забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача відповідає позовним вимогам.

При вжитті заходів забезпечення даного позову, судом першої інстанції обґрунтовано враховано зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для вжиття заходів забезпечення шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів, а суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині накладення арешту на спірну земельну ділянку, є законною, то колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення прохання в апеляційній скарзі про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42489812 від 10 серпня 2018 року, прийняте державним реєстратором комунального підприємства Новоселівської сільської ради Одеської області Рубан М.О. про арешт вказаної вище земельної ділянки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що спірна земельна ділянка обтяжена іпотекою, що унеможливлює її самовільне відчуження, не заслуговують на увагу, оскільки вказана обставина не є передбаченою законом підставою для відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що клопотання представника позивача про забезпечення позову не містить інформації щодо зустрічного забезпечення, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Правовий аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що суд не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, а має лише право на застосування зустрічного забезпечення.

Разом з тим, ч.3 ст.154 ЦПК України передбачено, що суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Однак, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Також представником відповідача не надано доказів того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Крім того, згідно з ч.6 ст.154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Таким чином, клопотання про зустрічне забезпечення може бути подане та вирішене судом після застосування судом заходів забезпечення позову.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення в даному випадку не є підставою для скасування ухвали суду про забезпечення позову, оскільки не позбавляє права обтяженої сторони звернутися з клопотанням про таке зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків судів першої інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника відповідача ОСОБА_1 з висновком суду першої інстанцій щодо їх оцінки.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 27 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: