У Х В А Л А

3 вересня 2019 року

м. Київ

Справа № 428/1278/17

Провадження № 14-451зц19

Велика Палата Верховного Суду у складі

судді-доповідача Гудими Д. А.,

суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

ознайомилася з касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - заявник) на рішення Сєверодонецького міського суду Луганської області від 7 грудня 2017 року та постанову Луганського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» (далі - ПрАТ «Європейський страховий союз»), ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, та

в с т а н о в и л а:

у лютому 2017 року ОСОБА_2 подав позовну заяву, в якій просив стягнути з ПрАТ «Європейський страховий союз» страхове відшкодування у сумі 24 000 грн, а із заявника - 149 010,88 грн різниці між розміром завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди та сумою страхового відшкодування.

7 грудня 2017 року Сєвєродонецький міський суд Луганської області ухвалив рішення, яким позов задовольнив.

28 березня 2018 року Апеляційний суд Луганської області ухвалив рішення, яким рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до заявника скасував і в цій частині ухвалив нове рішення, яким стягнув із заявника на користь ОСОБА_2 109 960 грн відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

12 вересня 2018 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду прийняв постанову, якою скасував постанову Апеляційного суду Луганської області від 28 березня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до заявника, а справу в цій частині передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

13 грудня 2018 року Луганський апеляційний суд прийняв постанову, якою рішення Сєверодонецького міського суду Луганської області від 7 грудня 2017 року скасував у частині позовних вимог ОСОБА_2 до заявника і в цій частині ухвалив нове рішення, яким стягнув із заявника на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 80 952,27 грн.

У грудні 2018 року заявник подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сєверодонецького міського суду Луганської області від 7 грудня 2017 року та постанову Луганського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року.

15 лютого 2019 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заявника.

У серпні 2019 року заявник подав до Великої Палати Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сєверодонецького міського суду Луганської області від 7 грудня 2017 року та постанову Луганського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року.

Просить постанову Луганського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року скасувати повністю, а рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 7 грудня 2017 року скасувати в частині стягнення із заявника на користь ОСОБА_2 149 010,88 грн, у цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимоги ОСОБА_2 до заявника відмовити.

Звертає увагу на те, що касаційний суд ухвалою від 29 травня 2018 року визнав цю малозначну справу такою, що має виняткове значення для заявника, і відкрив касаційне провадження, за наслідком якого прийняв постанову від 12 вересня 2018 року. А 15 лютого 2019 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду помилково відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заявника на рішення Сєверодонецького міського суду Луганської області від 7 грудня 2017 року та постанову Луганського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року. Оскільки цю ухвалу оскаржити не можна, заявник звертається з касаційною скаргою саме до Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. А згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 391 ЦПК України касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Право касаційного оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначені у статті 389 ЦПК України. Відкриття касаційного провадження згідно зі статтями 393 і 394 ЦПК України передбачає перевірку правильності оформлення касаційної скарги та дотримання порядку її подання, зокрема сплати судового збору та дотримання строку на касаційне оскарження.

Підстави та порядок передання справи до Великої Палати Верховного Суду передбачені статтями 403 та 404 параграфу 3 «Касаційний розгляд» глави 2 розділу V ЦПК України. Згідно з указаними статтями після відкриття касаційного провадження, підготовки справи до касаційного розгляду та попереднього розгляду справи до Великої Палати Верховного Суду можна передати справу, а не касаційну скаргу.

Тобто вирішення питань про прийняття касаційної скарги, відкриття касаційного провадження та передання справи до Великої Палати Верховного Суду належить до повноважень Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

За відсутності повноважень для вирішення вказаних питань Велика Палата Верховного Суду не є у справі заявника судом, встановленим законом. Крім того, заявник вже звертався з касаційною скаргою на рішення Сєверодонецького міського суду Луганської області від 7 грудня 2017 року та постанову Луганського апеляційного суду від 13 грудня 2018 рокудо Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, який ухвалою від 15 лютого 2019 року відмовив у відкритті касаційного провадження.

З огляду на вказане у прийнятті касаційної скарги необхідно відмовити і з доданими до неї матеріалами повернути заявникові.

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70). «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 16 червня 2001 року, заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більше того, обмеження не входить у сферу застосування пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення у справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» («Ashingdane v. The United Kingdom») від 28 травня 1985 року, заява № 8225/78, § 57; рішення у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» («Fayed v. The United Kingdom») від 21 вересня 1980 року, заява № 17101/90, § 65).

Встановлене ЦПК України обмеження щодо неможливості подання касаційної скарги до Великої Палати Верховного Суду було передбачуваним для заявника. Відмова Великої Палати Верховного Суду у прийнятті до розгляду цієї скарги не порушує право заявника на доступ до суду, адже він реалізував право на касаційне оскарження рішень судів попередніх інстанцій, і у відкритті касаційного провадження відмовив у встановленому законом порядку Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 6, 19 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 388, 391 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Сєверодонецького міського суду Луганської області від 7 грудня 2017 року та постанову Луганського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 та додані до неї матеріали повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Д. А. Гудима
Судді:Н. О. АнтонюкВ. С. Князєв
Т. О. АнцуповаН. П. Лященко
С. В. БакулінаО. Б. Прокопенко
В. В. БританчукВ. В. Пророк
Ю. Л. ВласовЛ. І. Рогач
М. І. ГрицівО. М. Ситнік
Ж. М. ЄленінаО. С. Ткачук
О. Р. КібенкоВ. Ю. Уркевич
О. Г. Яновська