П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/22588/18

Провадження № 22-ц/4815/974/19

Головуючий у Рівненському міському суді: Галінська В.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

о 10 год. 49 хв. 07 травня 2019 року в м. Рівне

Повний текст складено: 11 травня 2019 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Публічне акціонерне товариство "УкрСибббанк";

представники учасників справи:

позивача - адвокат Боярчук Жанна Володимирівна,

відповідача - ОСОБА_2 ,

за участі (в апеляційному суді): представників сторін - адвокатів Наконечної Дарії Олексіївни та Боярчук Жанни Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного прровадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 травня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про захист прав споживача,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрCиббанк" або банк) про захист прав споживача. Свої вимоги вмотивовувала тим, що 28 листопада 2007 року між нею та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким їй було надано кошти в іноземній валюті в сумі 86 795,00 доларів США. Згодом банком було прийнято рішення про проведення Акції спрямованої на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу (далі - Акція), за умовами якої, зокрема, у разі відшкодування позичальниками понесених відповідачем судових витрат та дотичних до кредиту витрат, а також часткового погашення наявної кредитної заборгованості, кредитні зобов`язання таких позичальників (боржників) за умови виконання цих умов Акції, достроково припинялися. За її умовами, у разі часткової оплати облікованої відповідачем за нею заборгованості, а також відшкодування понесених судових витрат, та інших зазначених в умовах Акції затрат її кредитні зобов`язання достроково припиняються. Прийнявши участь в Акції, вона сплатила банку кошти, які були необхідні для припинення її кредитних зобов`язань на прийнятих умовах. Вважає, що оскільки виконала умови Акції та прийняла таку пропозицію ПАТ "УкрСиббанк", оголошену ним в умовах Акції, сплатила відповідачу ті кошти, які були необхідні для припинення її кредитних зобов`язань, то, як наслідок, ці зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №0 достроково припинилися і вона більше не мала заборгованості перед кредитором.

В повідомленні про анулювання боргу, виданому в порядку пп. "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, банк зазначає, що ним було прийнято рішення про анулювання її кредитної заборгованості за кредитним договором №0 від 28 листопада 2017 року, а саме суми основного боргу (кредиту) 66 542,60 доларів США та процентів в сумі 9 224,38 доларів США, проте вона не погоджується з такими діями щодо анулювання боргу, оскільки її кредитні зобов`язання були припинені на іншій правовій підставі. Тому дії відповідача із анулювання (прощення) боргу є незаконними. Доводить, що погашення кредитної заборгованості відбувалося не шляхом прощення (анулювання) в розумінні пп. "д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України боргу та звільнення її від подальшого виконання обов`язків щодо повернення частини заборгованості, а шляхом припинення кредитного зобов`язання шляхом передачі відповідачу відступного в сумі 14 050 дол. США та відшкодування понесених останнім судових витрат, а саме судового збору в сумі 27 940,86 грн. Вказує, що банк не міг приймати жодного самостійного рішення про анулювання (прошення) суми боргу, адже виходячи із фактичних обставин погашення кредитної заборгованості відбувалося не шляхом звільнення її від подальшого виконання обов`язків щодо повернення частини заборгованості, а через припинення кредитного зобов`язання, передачею відповідачу відступного і жодних додаткових благ при цьому позивач не отримувала.

З наведених міркувань просила визнати незаконними дії банку щодо анулювання кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року та по надсиланню повідомлення про анулювання боргу у порядку пп. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, а саме щодо анулювання: основного боргу (кредиту) в сумі 66 542,60 доларів США, що складає 1 757 885 грн. 54 коп. по курсу Національного банку України (далі - НБУ) станом на 18.05.2017 р., та процентів в сумі 9 224,38 доларів США, що складає 243 684,56 грн. по курсу НБУ станом на 18.05.2017 р.; визнати припиненими кредитні зобов`язання ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2007 року за згодою сторін внаслідок передання ОСОБА_1 , як боржником, ПАТ "УкрСиббанк", як кредиторові, відступного.

У відзиві на позовну заяву представник банку заперечував проти позову. Зазначав, що у повідомленні про анулювання боргу зазначено, що відповідно до пп."д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом позивача ОСОБА_1 , отриманим як додаткове благо, та що їй необхідно самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України. Згідно з наданими позивачем квитанціями за 18 травня 2017 року вона погасила частково заборгованість за кредитним договором № 0 від 28.11.2007 у сумі 14 050 доларів США, а також погасила судові витрати в розмірі 27 940,86 гривень. Натомість як передання відступного являє собою здійснення інших дій, не передбачених умовами укладеного кредитного договору між позивачем і відповідачем, тобто відступного надано не було, нею виконувались умови укладеного кредитного договору і здійснювалось часткове виконання зобов`язань перед кредитором. А залишок невиконаних зобов`язань за вищевказаним кредитним договором - банком було прощено відповідно до ст. 605 ЦК України. Вважав безпідставним твердження позивача, що сторони приховали/вчинили інший правочин, а саме те, що їх фактичні відносини припинилися внаслідок передання кредиторові позичальником коштів, які є відступними відповідно до ст. 600 ЦК України. Кошти ОСОБА_1 були сплачені частково в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а тому положення щодо припинення зобов`язання переданням відступного не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 травня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю:

- визнано незаконними дії Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" щодо анулювання кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28 листопада 2007 року та по надсиланню повідомлення про анулювання боргу у порядку пп. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, а саме щодо анулювання: основного боргу (кредиту) в сумі 66542 доларів США 60 центів, що складає 1 757 885 грн. 54 коп.. по курсу НБУ станом на 18.05.2017 р., та процентів в сумі 9224 доларів США 38 центів, що складає 243 684,56 грн. по курсу НБУ станом на 18.05.2017 р.;

- визнано припиненими кредитні зобов`язання ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2007 року за згодою сторін внаслідок передання ОСОБА_1 , як боржником, Публічному акціонерному товариству "УкрСиббанк", як кредиторові, відступного.

На рішення суду представником банку подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали у невідповідності викладених у ньому висновків обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що позивач 17 травня 2017 року особисто звернулася до відповідача із заявою, в якій просила розглянути питання щодо погашення нею заборгованості за кредитним договором №0 від 28.11.2007 шляхом участі в Акції. З її умовами була ознайомлена. Сума боргу на дату 17.05.2017 за договором складає 66 542,60 доларів США по основному боргу та 22 826,44 доларів США по нарахованим процентам.

Також ОСОБА_1 підтвердила, що розуміє, що за результатом участі в Акції їй буде частково анульовано борг за кредитним договором № 0 від 28.11.2007, що, в свою чергу, призведе до виникнення у неї доходу у вигляді додаткового блага та необхідності відповідно до вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, відобразити такий дохід у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб та самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу, а також сплатити військовий збір відповідно до п.16 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України. З умовами та наслідками анулювання боргу погодилась. Оскільки дії відповідача відповідали вимогам чинного законодавства, твердження суду першої інстанції що сторони приховали інший правочин, а саме що їх фактичні відносини припинилися внаслідок передання кредиторові позичальником коштів, які є відступними, є безпідставними.

За наведених спонукань просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 заперечувала проти доводів та вимог апеляційної скарги та вважала їх такими що не підлягають задоволенню, а оскаржуване банком рішення законним і обґрунтованим. Зазначала, що між нею та банком відбулася погоджена заміна зобов`язання саме шляхом передання відступного. Тому з моменту отримання відповідачем сплачених нею коштів зобов`язання за кредитним договором припинились. В свою чергу, ті обставини, що їхні домовленості не були чітко найменовані як договір про припинення зобов`язань шляхом передання відступного, не вказує на те, що відповідна домовленість не була досягнута.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що погашення кредитної заборгованості відбувалося не шляхом прощення (анулювання) в розумінні пп. "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України боргу та звільнення позивача від подальшого виконання її обов`язків щодо повернення частини заборгованості, а шляхом припинення кредитного зобов`язання передачею банку відступного в сумі 14 050 дол. США та відшкодування понесених ним судових витрат, а саме судового збору в розмірі 27 940,86 грн. При цьому, жодних додаткових благ позивач не отримувала, оскільки у даному випадку не мало місця прощення боргу за кредитним договором. Правовий зміст вчинених сторонами дій - сплата позивачем певної суми в обумовлені строки і припинення відповідачем дії кредитного договору не відповідають ознакам правочину анулювання (прощення) боргу. Оскільки відповідно до ст. 605 ЦК України прощення є безумовним одностороннім правочином, анулювання відбулось лише за умови виконання позивачем платіжних зобов`язань. Отже, фактичні дії, вчинені сторонами на виконання домовленості мали двосторонній умовний (оплатний) характер, що притаманні для правочину, передбаченого ст. 600 ЦК України, припинення зобов`язань за згодою сторін внаслідок передання відступного (грошей, майна тощо). Тобто між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору про припинення кредитних зобов`язань передачею відступного. Отже, під правочином щодо прощення (анулювання) боргу в дійсності приховувався зміст правочину щодо припинення кредитних зобов`язань шляхом передачі відступного відповідачу в грошовій формі одноразовим платежем.

Проте з такими висновками колегія суддів не може погодитися.

Встановлено, що 28 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (згодом перейменовано на ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, на підставі якого відповідач надав позивачу споживчий кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 86 795 доларів США на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

17 травня 2017 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила розглянути питання щодо погашення нею заборгованості за кредитним договором №0 від 28.11.2007 шляхом участі в Акції, що спрямована на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу. З умовами Акції була ознайомлена. Сума боргу на дату 17.05.2017 за договором складає 66 542,60 доларів США по основному боргу та 22 826,44 доларів США по нарахованим процентам.

В заяві ОСОБА_1 підтвердила свою обізнаність про те, що за результатом участі в Акції їй буде частково анульовано борг за кредитним договором № 0 від 28.11.2007, що, в свою чергу, призведе до виникнення у неї доходу у вигляді додаткового блага та необхідності відповідно до вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, відобразити такий дохід у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб та самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу, а також сплатити військовий збір відповідно до п.16 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України. З вказаними умовами та наслідками анулювання боргу вона погодилась.

Також відповідно до заяви від 17 травня 2017 року ОСОБА_1 підтвердила, що в період участі в зазначеній Акції, крім погашення заборгованості по кредитному договору №0 від 28.11.2007 в сумі не меншій 50% ринкової вартості заставного майна, жодних інших платежів третім особам, в тому числі співробітникам ПАТ "УкрСиббанк" не здійснювала і від неї таких платежів ніхто не вимагав.

Згідно з заявою від 18 травня 2017 року, ОСОБА_1 зобов`язалась відшкодувати банку понесені судові витрати, пов`язані із пред`явленням до суду позову про стягнення боргу у зв`язку із невиконанням нею умов кредитного договору №0 від 28.11.2007 щодо своєчасного погашення заборгованості, а саме судового збору в сумі 27 940,86 грн.

За висновком оцінювача про вартість оцінюваного майна ринкова вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_2 станом на 04 травня 2017 року склала 28 072 доларів США без податку на додану вартість або 744 565 грн. без податку на додану вартість.

Квитанцією №9 від 18 травня 2017 року підтверджено часткову сплату ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0 від 28.11.2007 у сумі 14 050 доларів США та судових витрат в розмірі 27 940,86 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо того, що банком було дотримано вимоги цивільного законодавства.

У повідомленні про анулювання боргу, яке було отримано ОСОБА_1 18 травня 2017 року особисто, зазначено, що відповідно до пп. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, та що їй відповідно до вимог пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України необхідно самостійно відобразити такий дохід у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб та сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу, а також сплатити військовий збір відповідно до п.16 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

ОСОБА_1 підписала повідомлення без жодних зауважень чи застережень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Положеннями ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

За змістом ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 15, пункту 164.2.17 статті 164 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Додатковим благом є, зокрема, сума боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З огляду на це помилковим є висновок суду попередньо інстанції, що спірні правовідносини в дійсності приховували зміст правочину щодо припинення кредитних зобов`язань шляхом передачі відповідачу відступного.

Згідно зі ст. 600 ЦК України зобов`язання припиняються за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного ( грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки і порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Отже, зі змісту цієї статті випливає, що:

1) відступне - це передача боржником кредитору замість виконання первісного зобов`язання певного майна, або сплата певної суми грошей, або передача інших прав;

2) відступне, зі згоди кредитора, наділяє боржника можливістю замінити первісний предмет виконання іншим предметом у випадку, якщо він не може виконати первісне зобов`язання;

3) застосування відступного можливе тільки за узгодженням сторін;

4) відступне в обов`язковому порядку передбачає наявність істотних його умов: розміру, термінів і порядку передачі;

5) істотні умови відступного встановлюються сторонами первісного зобов`язання;

6) передача відступного, частково або в повному обсязі, припиняє первісні зобов`язання сторін.

Беручи до уваги наявність даних характеристик, необхідно зробити висновок про те, що застосування відступного як способу припинення зобов`язання дозволяє боржнику замінити первісний предмет виконання іншим предметом, причому таким, який не застерігався сторонами раніше при укладенні первісного договору.

При цьому для припинення зобов`язання переданням відступного необхідна сукупність кількох умов, зокрема: згода сторін на таке припинення; узгодження сторонами розміру, строків і порядку передання відступного; факт передання боржником кредиторові відступного.

Обов`язковість досягнення згоди щодо припинення зобов`язань відступним тягне за собою необхідність відповідної фіксації такої згоди. Відступне має бути оформлене договором, в якому вказуються розмір відступного, порядок та строк його надання.

Між тим, позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що кредитор замінив первісний предмет виконання іншим, причому таким, який не застерігався сторонами раніше при укладенні первісного договору, сплативши 14 500,00 дол. США та 27 940,86 судового збору, а також, що фактичні відносини припинилися внаслідок передання банкові позичальником коштів, які є відступними, а не сплачені в рахунок погашення частини заборгованості за кредитним договором.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні справи уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Не можна погодитися як з необґрунтованим і з висновком суду про те, що погашення кредитної заборгованості відбувалося не шляхом прощення (анулювання) в розумінні пп. "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України боргу та звільнення позивача від подальшого виконання її обов`язків щодо повернення частини заборгованості, а шляхом припинення кредитного зобов`язання передачею відповідачу відступного в сумі 14 050 дол. США з відшкодуванням понесених ПАТ "УкрСиббанк" судових витрат в сумі 27 940,86 грн. і що при цьому жодних додаткових благ ОСОБА_1 не отримувала.

Мотивом для прийняття постанови про відмову в задоволенні позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що потягло неправильне застосування норм матеріального права.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Відповідно частин 1, 7 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору згідно з ч.3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", то сплачений банком при поданні ним апеляційної скарги судовий збір слід компенсувати йому за рахунок держави.

На підставі ст.ст. 3, 6, 600, 605, 611, 627 ЦК України, ст. 15, пункту 164.2.17 ст. 164 Податкового кодексу України, керуючись ст.ст. 362, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 травня 2019 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про захист прав споживача.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству "УкрСиббанк" за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2 305 (дві тисячі триста п`ять) гривень 20 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство"УкрСиббанк"; адреса: м.Київ вул.Андріївська, 2/12; .

Повний текст постанови складено: о 09 год. 25 хв. 04.09.2019

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук