Справа № 313/825/19
Провадження № 2/313/396/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2019 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоуспенівської сільської ради Веселівського району Запорізької області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

ВCТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Новоуспенівської сільської ради, Веселівського району, Запорізької області, визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 9,52 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Новоуспенівської сільської ради Веселівського району Запорізької області, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . її матері ОСОБА_2 .

Позивач про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, але у судове засідання не з`явилася. До суду звернулася з письмовою заявою у якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Судові витрати просить залишити за нею.

Голова Новоуспенівської сільської ради Сенник І.Б., у судове засідання не з`явився, але звернувся в суд з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовільнити.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому можливо розглянути справу по суті у відсутності сторін по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 1 ст. 12, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 . в с. Новоіванівка, Веселівського району Запорізької області, померла мати позивачки ОСОБА_2 , про що видано свідоцтво про смерть від 04.01.2000 року серії НОМЕР_1 , актовий запис № 01.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, утому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Положення п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07.2003 р. і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. ст. 529 531 ЦК УРСР.

У відповідності до положень ст. 525 ЦК УРСР в день смерті матері позивачки відкрилася спадщина на все майно та права, які їй належали.

До спадкової маси увійшло право на земельну частку (пай) загальним розміром 9,52 га, який розташований на території Новоуспенівської сільської ради Веселівського району Запорізької області, землі розпайованого КСП «Іванівка». Наявність вказаного права спадкодавцю підтверджується сертифікатом на земельну частку (пай) від 15.05.1998 року серії ЗП НОМЕР_2 .

До самої смерті спадкодавець заповіт не складала, окрім позивачки будь-які інші спадкоємці відсутні. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, позивачка є спадкоємцем першої черги за законом. Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 18.05.1960 р. та свідоцтвом про шлюб від 12.03.2019 р. серії НОМЕР_4 .

Після смерті матері позивачки окрім вказаного права залишився житловий будинку АДРЕСА_1 , в АДРЕСА_2 якого позивачка вступила, що підтверджується довідкою № 251 від 28.03.2019 р. На даний будинок на момент відкриття спадщини були відсутні будь-які документи, але позивачка продовжувала ним користуватися до 2009 року. Крім того, на момент смерті спадкодавця вона мешкала разом з позивачкою та мала власні побутові речі, що перейшли в користування позивачки, що підтверджується довідкою № 241 від 01.04.2019 р.

Тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, ОСОБА_1 фактично вступила у володіння спадковим майном та є такою, що прийняла спадщину, але не оформила її у встановленому порядку.

З метою оформлення прав на спадщину, в березні 2019 року позивачка звернулася до державного нотаріуса Веселівської районної державної нотаріальної контори Дзябко М. І., але постановою від 11.03.2019 р. № 2883/02-31, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме в оформленні свідоцтва про право на спадщину. Підставою для відмови став пропуск строку на прийняття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Проте відповідно до норм ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.75 року № 45/5 (діяла на час відкриття спадщини), було визначено, які документи підтверджують вступ в управління чи володіння спадковим майном.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку про безпідставність посилання державного нотаріуса на необхідність в даному випадку встановлення юридичного факту та фактичного застосування до спірних правовідносин норм ст. 1268 ЦК України. Звернення до суду з позовною вимогою про встановлення юридичного факту постійного спільного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини є безперспективним. Законодавством, що діяло на час відкриття спадщини, не передбачено спосіб захисту спадкових прав шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та це не створює для мене ніяких юридичних наслідків (ухвала ВССУ від 12.07.2012 № 212/8253/15-ц).

За таких обставин спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування через органи нотаріату, тому це право підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 6 ЦК УРСР встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов`язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом.

Тобто, за змістом ст. 6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

На сьогоднішній день дана спадщина у встановленому порядку не визнана відумерлою. Оскільки спадщину після смерті матері прийняла лише позивачка, визнання за нею права власності на спадкове майно не порушуватиме права та законні інтереси інших осіб.

Відповідач позов визнав, що підтверджується його письмовою заявою, що долучена до справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Питання із судовими витратами вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а також з врахуванням думки позивачки, яка просить судові витрати залишити за нею.

На підставі ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 6, 525, 529, 548, 549 ЦК УРСР, керуючись роз`ясненнями п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» та ст.cт. 1-13, 81, 89,141, 200, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 9,52 умовних кадастрових гектарів на території Новоуспенівської сільської ради Веселівського району Запорізької області після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . її матері ОСОБА_2 .

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 11.09.2019 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О. Нагорний

02.09.2019