КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Немировська О.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника відповідачів ОСОБА_1.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , згідно з яким просило: стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 332 927,85 грн., з яких: 152 602,31 грн. заборгованість за кредитом та 180 325,52 грн. заборгованість за відсотками; стягнути пропорційно з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3 329,28 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 21.06.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 18 033,00 доларів США з розрахунку 13,00 % річних на строк з 21.05.2007 року до повного повернення кредиту.

При цьому, з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 21.05.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 було укладено Договір поруки № 115373, згідно з умовами якого поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність.

Разом з тим, 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги за вищевказаними кредитним та забезпечувальним договорами на користь ПАТ «Дельта Банк».

Враховуючи викладене, а також посилаючись на те, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 13.05.2014 року виникла заборгованість у розмірі 332 927,85 грн., з яких: 152 602,31 грн. - заборгованість за кредитом, а 180 325,52 грн. - заборгованість за відсотками, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просив задовольнити.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.09.2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 332 927,85 грн., з яких заборгованість за кредитом 152 602,31 грн. та заборгованість за відсотками 180 325,52 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.59-62).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.110-114).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.01.2019 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.193-197).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову щодо нього.

Так, в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що за відсутністю в матеріалах справи відповідних документів суд першої інстанції дійшов помилкового висновку як про факт отримання позивачем права вимоги за кредитним договором № 0 від 21.05.2007 року, так і щодо виникнення у боржника обов`язку сплати коштів позивачу як новому кредитору.

При цьому, позивач зазначає, що оскаржуване рішення було ухвалено судом на підставі матеріалів, зі змісту яких неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідачів за кредитним договором.

Натомість, довідка від 13.05.2014 року про заборгованість за кредитом, надана позивачем до суду на підтвердження заявлених ним позовних вимог, не містить інформації щодо належного розрахунку по кредиту, дати і розміру погашення кредиту і відсотків, періодів оплати апелянтом платежів за договором, періоду, за який виникли заборгованість.

Крім того, на переконання апелянта, за відсутністю в матеріалах справи первинних документів, суд першої інстанції безпідставно виходив з того, що кредит було надано в іноземній валюті.

Також, апелянт у своїй скарзі вказує на наявність підстав для застосування строків позовної давності до вимог банку, адже останній платіж на виконання зобов`язань за кредитним договором було виконано у січні 2009 року, в той час як позов подано до суду 10.06.2014 року (а.с. 165-171).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.02.2019 відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.202,203).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.02.2019 справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.210).

У судовому засіданні, яке відбулося 14.08.2019 року, суд апеляційної інстанціїпостановив ухвалу про залучення до участі у справі правонаступника позивача ПАТ «Дельта Банк» - Фурсай Л.М. у зв`язку з укладенням договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором(т. 2, а.с. 4-11).

У судовому засіданні представник відповідачів підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач та відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.06.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 18 033,00 доларів США з розрахунку 13,00 % річних на строк з 21.05.2007 року до повного повернення кредиту.

При цьому, з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 21.05.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 було укладено Договір поруки № 115373, згідно з умовами якого поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність.

Згідно з відповідями Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві, наявними в матеріалах справи, судом першої інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінили власні прізвища та ім`я на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Разом з тим, 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулося відступлення прав вимоги за вищевказаними кредитним та забезпечувальним договорами на користь ПАТ «Дельта Банк».

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказував на неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» як нового кредитора у відповідності до умов договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як передбачено положеннями ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, у відповідності до положень ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацією, яка важливою для їх здійснення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт переходу до нього від ПАТ «УкрСиббанк» прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки до відповідачів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, представник ПАТ «Дельта-Банк» на підтвердження отримання «Дельта-Банком» прав вимоги за укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем кредитним договором надав суду навіть не копію відповідного договору, а виписку з нього, яка, в свою чергу, не містить даних про відчуження ПАТ «УкрСиббанк» права вимоги саме за укладеними з відповідачами кредитним договором та договором поруки.

При цьому, у витягу з додатку №1 до договору такі дані наявні, проте цей документ не є копією самого додатку і не містить відповідних реквізитів, які свідчили б про те, що такий додаток дійсно укладався та підписувався сторонами.

Крім того, не зважаючи на ту обставину, що як передбачено п. 2.3 Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, зобов`язання продавця передати права вимоги за кредитами покупцеві є виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем Акту приймання-передачі права вимоги за кредиту у дату закриття, відповідний Акт в матеріалах справи відсутній.

З урахуванням викладеного, а саме через відсутність в матеріалах справи достовірних даних, які б підтверджували факт заміни кредитора у кредитному договорі, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за цим договором помилковим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Також, як вбачається, на підтвердження розміру заборгованості відповідачів за кредитним договором судом першої інстанції було прийнято в якості належного та допустимого доказу довідку ПАТ «Дельта Банк» від 13.05.2014 року.

В свою чергу, дослідивши зміст даної довідки, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що наведений у ній розрахунок заборгованості не можна вважати належним доказом підтвердження заборгованості ОСОБА_2 перед банком саме у зазначеному ним розмірі, оскільки наведений розрахунок не містить повної інформації, яка дає можливість суду перевірити правильність дати і розміру погашення кредиту і відсотків, періодів оплати апелянтом платежів за договором, періоду, за який виникла заборгованість, тощо.

Тобто, вказана довідка не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до відповідачів, так як є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, що констатують наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту.

Разом з тим, документи, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості у певному розмірі можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, які оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), матеріали справи не містять.

Однак, суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув та, враховуючи не доведення позивачем розміру заявлених позовних вимог, прийшов до висновку про задоволення позову.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Водночас, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже не доведення позивачем належними та допустимими доказами як факту переходу до нього права вимоги за кредитним договором, так і самої суми заборгованості, заявленої до стягнення є достатньою і самостійною підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, не дивлячись на те, що з апеляційною скаргою на рішення в частині суду першої інстанції звернувся лише позичальник, судове рішення в частині вимог до поручителя не може бути залишеним в силі, у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог до боржника у цілому.

Відтак, оскаржуване рішенні підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Також, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 993 грн. 92 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»(місцезнаходження: м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 4 993 (чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто три) грн. 92 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.

Повний текст постанови складений 09 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Немировська