ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" та ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" про визнання незаконним і скасування наказу про дисциплінарне стягнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошових коштів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнювався та доповнювався, до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" про визнання незаконним і скасування наказу про дисциплінарне стягнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, грошових коштів та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 13.06.2006 року він працював на посаді водія 1 класу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" в Новомосковському відділенні.

Наказом № 431-но/к від 31.08.2017 року до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, враховуючи що до працівника раніше було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Цим же наказом доручено провідному інженеру з підготовки кадрів підготувати наказ про його звільнення 01.09.2017 року та бухгалтерії провести в цей же день повний розрахунок з ним. Але про вказані заходи і догани він дізнався лише при звільненні, ніяких пояснень в нього не брали і засідань по ньому не було. Саме звільнення вважав незаконним, оскільки в день звільнення він хворів і перебував на лікарняному, про що відповідачу було відомо. Вказані незаконні дії свідчить про упередженість відповідача та незаконність його дій.

Ураховуючи викладене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ № 431-но/к ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" від 31.08.2017 року; поновити його на роботі водієм 1 класу в ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз"; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41 435,68 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.; зобов'язати відповідача виплатити йому допомогу по тимчасовій непрацездатності з 01.08.2017 року по 06.08.2017 року та з 01.09.2017 року по 05.09.2017 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 431-но/к ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" від 31.08.2017 року та поновлено ОСОБА_1 на роботі водієм 1 класу в ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз".

Стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41 435,68 грн. та моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн.

Зобов'язано ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" виплатити ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності з 01.08.2017 року по 06.08.2017 року та з 01.09.2017 року по 05.09.2017 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах місячного платежу.

В задоволенні решти позову про стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасувати та ухвалити в цих частинах нове, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 55 778,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 550 000,00 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, помилково визначено останнім днем вимушеного прогулу 03.07.2018 року, а не день, коли було винесене рішення про поновлення його на роботі. Крім того, присуджений до стягнення розмір моральної шкоди є необгрунтовано заниженим.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а скарга позивача - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 з 13.06.2006 року працював на посаді водія 1 класу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" в Новомосковському відділенні.

Наказом № 431-но/к від 31.08.2017 року до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, враховуючи що до працівника раніше було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а саме: наказом № НО/К-00349 від 21.07.2015 року позивачу була оголошена догана за невиконання розпоряджень керівництва та безвідповідальне відношення до своїх службових обов'язків, догана не оскаржена, строк її дії пройшов; наказом від 01.02.2017 року позивачу була оголошена догана за відсутність на роботі без поважних причин 30.01.2017 року, догана не оскаржена і діє.

Встановлено, що саме звільнення відбулося на підставі вказаного наказу 01.09.2017 року і саме ця дата є останнім днем роботи позивача у відповідача.

Крім того, з 01.09.2017 року по 05.09.2017 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності. Вказана обставина не заперечувалася відповідачем.

Загальна середньоденна сума заробітку за останній календарний місяць роботи згідно довідки № 165 від 04.05.2018 року з вирахуванням відповідних обов'язкових платежів складає 199 грн. 21 коп. Загальна кількість вимушеного прогулу позивача від дня звільнення до 03.07.2018 року становить 208 робочих дні, отже загальна сума втраченого заробітку за час вимушеного прогулу складає 41 435 грн. 68 коп. (199,21 х 208 = 41435,68).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку про незаконність звільнення позивача, поновивши його на роботі та визнавши незаконним і скасувавши наказ № 431-но/к ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" від 31.08.2017 року.

Однак, колегія суддів у повній мірі погодитися з такими висновками суду не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, ст. 5-1 КЗпП держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, сприяння у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується тим, що трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством.

Згідно п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані його власником або уповноваженим ним органом через систематичне не виконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Аналогічна позиція викладена в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України у "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року № 9, в якій зазначено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Таким чином, звільнивши позивача в період його тимчасової непрацездатності, відповідач порушив норми ч.3 ст. 40 КЗпП України, що є самостійною підставою для поновлення його на роботі.

Листок непрацездатності на ім'я позивача, який знаходиться в матеріалах справи у передбаченому законом порядку не оскаржений і не скасований.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції помилково визначено останнім днем вимушеного прогулу 03.07.2018 року, а не день, коли було винесене рішення про поновлення його на роботі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки наведене спростовується матеріалами справи.

Як убачається з уточненої позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення за період 01.09.2017 року по 03.07.2018 року в розмірі 41 435,68 грн. (а.с.187-190, т.1).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, в силу вищевказаних вимог закону, в межах заявлених позивачем позовних вимог, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 41 435,68 грн., правомірно визначив останнім днем вимушеного прогулу 03.07.2018 року.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що присуджений до стягнення розмір моральної шкоди є необгрунтовано заниженим, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди цілком відповідає вимогам розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Нормою ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" викладені ним в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, всі були предметом перевірки в ході розгляду справи у суді першої інстанції та отримали належну правову оцінку і фактично зводяться до незгоди відповідача із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для звільнення позивача за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а також до незгоди з наданою судом оцінкою доказів, якими позивач обґрунтовував незаконність свого звільнення.

Наведені в апеляційних скаргах інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині скасування наказу № 431-но/к ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" від 31.08.2017 року.

Колегією суддів встановлено, що оспорюваний наказ виданий відповідною посадовою особою і в межах його компетенції, тобто жодних підстав для скасування наказу немає, а оскільки, позивач звільнений з роботи з порушенням норм трудового законодавства, тобто незаконно, то цей наказ, щодо звільнення позивача, може бути визнаний лише незаконним.

Однак, суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув та помилково прийшов до висновку про скасування оспорюваного наказу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2018 року в частині скасування наказу № 431-но/к ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" від 31.08.2017 року підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року в частині скасування наказу № 431-но/к Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" від 31 серпня 2017 року - скасувати та у скасованій частині постановити нове.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу № 431-но/к Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" від 31 серпня 2017 року - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко