Справа № 306/1538/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 січня 2019 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Куштан Б.П.,

секретаря Юрочко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 14 грудня 2017 року у справі №306/1538/17 (Головуючий: Тхір О.А.), -

встановила:

ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом до Березниківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, про скасування рішення виконавчого комітету Березниківської сільської ради №41 від 24.04.2008 року та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.05.2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.04.2008 року виконавчим комітетом Березниківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області винесено рішення №41, яким надано дозвіл на видачу свідоцтва на право власності на ім'я його покійного батька ОСОБА_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Крім того, зазначає, що 08.05.2008 року було видано свідоцтво про право власності на ім'я його покійного батька та зареєстровано у реєстрі прав власності на нерухоме майно. Посилаючись на те, що Березниківська сільська рада всупереч нормам закону винесла рішення про видачу правовстановлюючих документів на ім'я померлої особи, тому вважає, що такі документи є недійсними. В зв'язку з чим просить скасувати рішення виконкому Березниківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області №41 від 24.04.2008 року про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок ОСОБА_1 та визнати недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 08.05.2008 року на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я померлого ОСОБА_1.

Рішенням Свалявського районного суду від 14.12.2017 року в задоволенні даного позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилаються на необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В судове засідання учасники справи не з'явилися, а відтак апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності у відповідності до приписів ч.2 ст.372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що рішенням Березниківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області №41 від 24 квітня 2008 року «Про видачу свідоцтва на право власності» надано дозвіл на видачу свідоцтва на право власності громадянину ОСОБА_1 (за його заявою), на домоволодіння в АДРЕСА_1 за померлим батьком ОСОБА_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Згідно з копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 08.05.2008 року встановлено, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 зазначений ОСОБА_1, свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету №41 від 24.04.2008 року.

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого відділом ЗАГС Переславського району Ярославської області Російської Федерації 06.11.2007 року, встановлено, що ОСОБА_1, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель с.Березники Свалявського району, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з пропуску строків позовної давності, оскільки позов є обгрунтованим так як рішення виконавчого комітету Березниківської сільської ради №41 від 24 квітня 2008 року було прийнято всупереч ст.ст.25, 346 ЦК України, а померла особа не здатна мати цивільні права та обов'язки, а існуючі права та обов'язки припиняються у момент смерті фізичної особи.

Таким чином, зазначене вище рішення виконкому, яким встановлено право власності особи після її смерті, не ґрунтується на законі та видане з порушенням ст.25 ЦК України, тому таке є незаконним, та позов в цій частині є підставним.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Як вірно встановлено судом, позивачу про оскаржуване рішення та свідоцтво про право власності було відомо ще у червні 2008 року, оскільки саме ним було подано відповідну заяву до виконавчого комітету щодо оформлення права власності за померлим батьком, саме він самостійно вчиняв дії щодо його оформлення та реєстрації права власності на ім'я батька та використовував зазначені рішення та свідоцтво у процесі оформлення спадкових прав.

Зважаючи на викладене суд вірно встановив факт пропуску позивачем позовної давності та відмовив у зв'язку з цим у задоволенні позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення та видачі свідоцтва про права власності діяла норма (п.4 ч.1 ст.268 ЦК України), яка виключала застосування позовної давності до спірних правовідносин, оскільки вказану норму виключено згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу І Закону №4176-VI пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено. Цей Закон набрав чинності 15 січня 2012 року. Відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

ОСОБА_1 не звернувся до суду з даним позовом протягом трьох років після 15.01.2012 року, що свідчить про пропуск ним строків позовної давності та безпідставність посилання на п.4 ч.1 ст.268 ЦК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України, є підставою для залишення без задоволення скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районногосуду від 14 грудня2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: