ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1852/18
Провадження №2/477/149/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді Глубоченка С.М.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3

про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок №24, що знаходиться по вул. Першотравневій в с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 14 лютого 1972 року.

Ухвалою судді від 16 серпня 2018 року позовна заява залишена без руху оскільки позовна заява не відповідала вимогам, викладеним у статтях 175, 177 ЦПК України.

22 серпня 2018 року вимоги ухвали від 16 листопада 2018 року про залишення позовної заяви без руху позивачем виконані.

Ухвалою судді від 22 серпня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито та розпочато підготовче провадження.

В обґрунтування позову позивач вказував, що 14 лютого 1972 року померла його бабуся ОСОБА_4, яка при житті залишила заповіт на його імя, в якому заповіла йому належний житловий будинок, який знаходиться в ІІ відділенні радгоспу імені Шевченка Жовтневого району Миколаївської області як онукові. Звернувшись до приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірне спадкове майно не отримав, оскільки зі змісту заповіту неможливо визначитися який саме житловий будинок йому заповіла бабуся та у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Позивач та його представник у судове засідання не зявились, від позивача надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області в судове засідання свого представника не направила, надіслала заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника з ухваленням судового рішення на розсуд суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального та відеозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район.

Згідно розяснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство.

Спадкові правовідносини виникли в 1972 році, а тому судом при вирішені справи застосовані норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (далі ЦК УРСР).

У звязку з зазначеним суд не застосовує норми матеріального права, які вказані позивачем у позовній заяві, зокрема норми ЦК України.

Судом встановлено, що 14 лютого 1972 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15 лютого 1972 року, виданого Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області (а.с.9).

За життя, 03 лютого 1972 року, ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі за №237, яким заповіла онуку ОСОБА_2 належний їй житловий будинок, що розташований у ІІ відділенні радгоспу імені Шевченка Жовтневого району Миколаївської області (а.с.6).

Згідно листа Державного нотаріального архіву Миколаївської області від 12 грудня 2018 року №158/01-21-1, за даними реєстру для реєстрації нотаріальних дій Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області від 03 лютого 1972 року за реєстровим номером 237 посвідчено заповіт ОСОБА_4 (а.с.76).

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу.

Облік житлових будинків, які належали на праві власності та розташовані в селах здійснювався сільськими радами шляхом ведення погосподарських книг.

ОСОБА_4 до своєї смерті з 1953 року була зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Згідно копії погосподарської книги Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області за 1971-1973 роки власником житлового будинку по вул. Першотравневій, 20 в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області (ІІ відділення радгоспу імені Шевченка) є ОСОБА_4 (а.с.55-56).

За повідомленням Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області копії погосподарських книг обліку Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області за 1974-1976 роки не збереглися.

Рішенням виконкому Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 17 грудня 2018 року №203 «Про впорядкування нумерації житлового будинку по вулиці Першотравнева в селі Шевченкове, в якому проживає ОСОБА_2», житловому будинку №20 по вулиці Першотравневій в селі Шевченкове Вітовського району Миколаївської області, в якому зареєстрований і проживає ОСОБА_2 присвоєно номер 24 (а.с.91).

Суд приходить до висновку, що житловий будинок, в якому проживала ОСОБА_4 та про який зазначено у її заповіті, фактично розташований в с. Шевченкове Жовтневого (Вітовського) району Миколаївської області по вул. Першотравневій, 24 (20, 22).

Виходячи з системного аналізу правил статей 8, 19, 41 Конституції України як Основного Закону та сукупності досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає що спадкодавець ОСОБА_4 на момент смерті була власником спірного житлового будинку, що розташований по вулиці Першотравневій, 24 в селі Шевченкове Вітовського району Миколаївської області, що включається до складу спадщини.

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 14 вересня 2018 року №53304036, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась (а.с.39).

Згідно статей 524, 527 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Зі змісту заповіту вбачається, що спадкодавець заповіла нерухоме майно своєму онукові ОСОБА_2.

Відповідно до свідоцтва про народження від 07 травня 1956 року, виданого Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, 20 квітня 1956 року народився позивач ОСОБА_2, батьками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.7).

ОСОБА_7 є рідною дочкою померлої ОСОБА_4, що обєктивно підтверджується наступним:

свідоцтвом про народження ОСОБА_8 серії ЯШ №850921, матірю якої є ОСОБА_9 (а.с.8);

витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 19 грудня 2017 року, згідно якого ОСОБА_9 присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_4 (а.с.22);

витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 19 грудня 2017 року, згідно якого ОСОБА_8 присвоєно прізвище чоловіка ОСОБА_4 (а.с.23).

Отже, позивач ОСОБА_2 є онуком померлої ОСОБА_4 по лінії матері та в силу статей 524, 527 ЦК УРСР є спадкоємцем майна померлої за заповітом.

З огляду на частину 1 статті 525 ЦК УРСР день смерті спадкодавця, є часом відкриття спадщини.

Згідно приписів частини 1 статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо вiн фактично вступив в управлiння або володiння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У відповідності до абзацу 1 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мінюсту України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованого в Мінюсті України 07 липня 1994 року за № 152/361, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Згідно довідки Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 27 вересня 2017 року №2385 на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4, померлої 14 лютого 1972 року, з нею за однією адресою ніхто не був зареєстрований (а.с.9).

В погосподарській книзі Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області за 1971-1973 роки містяться відомості щодо передачі житлового будинку по вул. Першотравневій, 20 в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області (ІІ відділення радгоспу імені Шевченка) за заповітом онукові ОСОБА_4 ОСОБА_2 (а.с.55-56).

Згідно копії погосподарської книги Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області за 1977-1979 роки власником житлового будинку по вул. Першотравневій, 22 (20) є позивач ОСОБА_2 (а.с.91-95).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 06 травня 1996 року №48 «Про приватизацію присадибних ділянок жителям Шевченківської сільської ради» позивачу ОСОБА_2 видано державний акт на право приватної власності на землю площею 0,21 га для індивідуального будівництва і обслуговування житлового будинку №24 по вул. Першотравневій, 24 в с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області (а.с.84).

Вказані обставини, в силу статей 548, 549 ЦК УРСР, підтверджують факт прийняття спадщини позивачем ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_4, як спадкоємця за заповітом.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, що свідчать про наявність спадкоємців майна померлої ОСОБА_4 за законом, з огляду на приписи статті 535 ЦК УРСР, які мають право на обовязкову частку в спадщині.

Оформлення спадщини позивачем позасудовим шляхом неможливе, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_3 від 19 лютого 2018 року щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.10).

Вартість спірного житлового будинку, згідно звіту про оцінку від 06 березня 2018 року складає 98800,00 грн. (а.с.24).

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, що відповідає способам судового захисту, передбаченого статтею 16 ЦК України.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 14 лютого 1972 року, право власності на житловий будинок, що розташований в с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області по вул. Першотравневій, 24.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_2, паспорт громадянина України серії ЕР №025744, виданий Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 10 червня 2002 року, який проживає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2;

відповідач Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, , с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області вул. Шевченка, 34;

третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, м. Миколаїв, вул. Ольшанців, 79.

Повний текст рішення складено 25 січня 2019 року.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО