Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 539/233/15-ц

провадження № 61-6740св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області у складі судді Іващенка Ю. А. від 06 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Лобова А. О., Мартєва С. Ю. від 12 травня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 18 квітня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 122 303 грн строком до 18 квітня 2014 року.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 18 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 81 289 грн 84 коп., з яких: 51 650 грн 20 коп. - заборгованість за кредитом, 23 204 грн 38 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 6 435 грн 26 коп. - пеня, банк просив позов задовольнити та стягнути вказану заборгованість з ОСОБА_1 .

Справа розглядалася судами неодноразово

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Любенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виконував свої договірні зобов`язання та на підтвердження щомісячних платежів за кредитним договором надав докази. Надана банком виписка по кредитному договору не є достатнім доказом на підтвердження наявності у відповідача боргу в розмірі, вказаному в позові.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 27 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 18 квітня 2007 року, №PLL0AK05830147 у розмірі 81 289 грн 84 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 51 650 грн 20 коп.; заборгованість за відсотками - 23 204 грн 38 коп.; заборгованість по пені - 6 435 грн 26 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Полтавської області від 27 травня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Останньою ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Любенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 березня 2015 року залишено без змін.

При новому розгляді справи апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 травня 2010 року, банком перерахована відсоткова ставка за кредитом, про що свідчить наданий суду розрахунок заборгованості зі ставкою 16,08 %. Доказів того, що вказане рішення суду не виконано не надано, виконавче провадження за даним рішенням на виконанні не перебуває. При цьому заборгованість відповідача у травні 2009 року почала нараховуватися після несплати ним щорічного страхового платежу, оскільки страхові платежі за договорами особистого страхування позичальника та страхування ТЗ сплачувалися за рахунок кредитних коштів, наданих позичальнику відповідно до вимог пунктів 7.1, 2.1.3 кредитного договору.

Короткий зміст вимог заперечень на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів

У вересні 2016 року ОСОБА_1 подав до суду заперечення на касаційну скаргу, у яких просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, посилаючись на те, що із змісту позовних вимог вбачається, що банк звернувся до суду із позовом про стягнення з нього заборгованості саме за кредитним договором у розмірі 81 289 грн 84 коп., без посилання на договір добровільного страхування, а тому банк намагається схилити суд до перегляду справи на підставі вимог, що не були предметом позову, про що було наголошено судом касаційної інстанції в ухвалі від 30 березня 2016 року. При цьому про факт укладення банком договорів страхування та надання ним кредитних коштів зазначається лише зі слів банку, проте належних доказів на підтвердження вказаних обставин, банком не надано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 539/233/15-ц з Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено до розгляду.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 18 квітня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № PLL0АК05830147, за яким АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредитні кошти на строк до 18 квітня 2014 року шляхом перерахування у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 170 719 грн на наступні цілі: придбання нового автомобіля марки «KIA MAGENTIS» - 114 210 грн, сплати поточного страхового платежу в момент надання кредиту в розмірі 6916 грн 50 коп., а також у розмірі 34 грн для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до пункту 1.2 у розмірі у сумі і винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,00 % від суми наданого кредиту у момент надання кредиту - 122 303 грн 50 коп., та у розмірі 48 415 грн 50 коп. на сплату страхових платежів у сумі, у випадках та порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,1400% від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно пункту 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 6.2. даного договору.

Періодом погашення кредитну визначено з «17» по «24» число кожного місяця. Щомісячне погашення заборгованості позичальником визначено у сумі 2621 грн 60 коп., що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам та винагороди.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду від 31 травня 2010 року, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання одностороннього підняття процентної ставки за кредитним договором незаконним та зобов`язання вчинити певні дії. Визнано незаконним підвищення АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку процентної ставки по спірному кредитному договору у розмірі 27,48 % на рік з 01 лютого 2009 року, зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок з 01 лютого 2009 року відсоткової ставки по кредиту у відповідності з розмірами, встановленими кредитним договором №PLL0АК05830147 від 18 квітня 2007 року; зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок зайво стягнутих сум відсоткової ставки та перерахувати їх в рахунок погашення кредиту за кредитним договором №PLL0АК05830147 від 18 квітня 2007 року.

Вказаним рішенням встановлено, що на момент його ухвалення ОСОБА_1 належним чином виконував взяті на себе договірні зобов`язання, заборгованості за кредитним договором №PLL0АК05830147 від 18 квітня 2007 року не мав.

Звертаючись до суду з цим позовом, банк посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, виходячи з розрахунку наданого кредиту саме у сумі 122 303 грн 50 коп., внаслідок чого станом на 18 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 81 289 грн 84 коп., з яких: 51 650 грн 20 коп. - заборгованість за кредитом, 23 204 грн 38 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 6 435 грн 26 коп. - пеня

В свою чергу, заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_1 надано копії квитанцій (чеків), які підтверджують здійснення проплат за кредитним договором у період з травня 2007 року по квітень 2014 року на загальну суму 231 211 грн 42 коп.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 536 ЦК Україниза користування чужими коштами боржник зобов`язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Судами враховано, що заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду від 31 травня 2010 року, яке набрало законної сили, встановлено, що на момент його ухваленняОСОБА_1 не мав заборгованості за кредитним договором.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина третя статті 61 ЦПК України 2004 року, частина четверта статті 82 ЦПК України).

Разом з тим, відповідно до розрахунку, наданого АТ КБ «ПриватБанк», станом на 31 травня 2010 року, за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 4 652 грн 67 коп., що суперечить вказаним вище обставинам, встановленим судовим рішенням.

Крім того, згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 почала обраховуватися саме з 01 лютого 2009 року, тобто з часу протиправного підвищення відсоткової ставки за кредитним договором.

При цьому доказів повного виконання заочного рішення Лубенського міськрайонного суду від 31 травня 2010 року та здійснення банком перерахунку зайво стягнутих сум відсоткової ставки та перерахування їх в рахунок погашення кредиту за кредитним договором позивачем не надано.

При новому розгляді справи судом апеляційної інстанції вмотивовано відхилено доводи банку про те, що ОСОБА_1 не було здійснено належної оплати за договором добровільного страхування, оскільки такі не спростовують висновків місцевого суду та не стосуються предмету спору.

Судами попередніх інстанцій зі змісту позовних вимог установлено, що банк звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2007 року в розмірі 81 289 грн 84 коп., з якої сума заборгованості за тілом кредиту становить 51 650 грн 20 коп. Жодного посилання на договір добровільного страхування позивачем не зазначалося. Мова йшла про стягнення заборгованості саме за кредитним договором без зазначення за який період.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

АТ КБ «ПриватБанк» у суді першої інстанції жодних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором добровільного страхування не заявляв, а тому підстав для її стягнення у суду першої інстанції не було.

Таким чином, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № PLL0АК05830147 від 18 квітня 2007 року в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на вказане у сукупності суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що відповідач виконував свої договірні зобов`язання, надав докази на підтвердження щомісячних платежів за кредитним договором, а надана банком виписка по кредитному договору не є достатнім доказом на підтвердження наявності у відповідача боргу за кредитним договором у розмірі, вказаному в позові.

Отже суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову банку.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов