ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/326/19Головуючий по 1 інстанції - Тептюк Є. П.
Категорія: 311000000 Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач)

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - КП « Виробниче підприємство « Агроекологія» Червонослобідської сільської ради Черкаського району;

особа, яка подає апеляційну скаргу - позивач ОСОБА_1 ;

розглянувши у м.Черкаси в порядку спрощеного позовного письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Тептюка Є. П., у залі Черкаського районного суду м. Черкаської області 20.06.2019 року о 09 год. 35 хв., повний текст рішення складений 25 червня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації за не використану відпустку та понесених витрат на правничу допомогу, - :

в с т а н о в и в :

25 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Комунального підприємства «Виробниче підприємство « Агроекологія» Червонослобідської сільської ради Черкаського району про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації за не використану відпустку та понесених витрат на правничу допомогу.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтувує тим, що 17.01.2017 року вона була прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера Комунального підприємства «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради Черкаського району згідно наказу № 5 -к від 17. 01. 2017 року.

Наказом № 28 -к від 10. 04. 2018 року ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України( в зв`язку з переїздом на нове місце проживання). Про звільнення було зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивача.

Проте, позивач вказує, що в день звільнення, і на дату подачі позову до суду з нею не в повному розмірі був проведений розрахунок відповідно до вимог закону.

Згідно даних довідки № 36 Червонослобідської сільської ради Черкаського району від 10.04.2018 року, сума заборгованості по зарплаті складає 23 996,90 грн.

27.06.2018 року ОСОБА_1 виплатили частину заборгованості по заробітній платі, у розмірі 17515,53 грн.

10.04. 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про проведення повного розрахунку, але відповіді не отримала.

Тому ОСОБА_1 змушена була звернутися до суду із даним позовом та просила стягнути з відповідача нараховану, але частково не виплачену заробітну плату при звільненні у розмірі 6481,57 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку за 216 робочих днів у розмірі 101 815,92 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі, що становить 3 770,96 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 20 червня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства « Виробниче підприємство « Агроекологія» Червоно слобідської сільської ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації за не використану відпустку та понесених витрат на правничу допомогу - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила рішення в апеляційному порядку, подавши 19.07. 2019 року апеляційну скаргу на рішення суду.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що з даним рішенням не згодна, вважає його необґрунтованим, незаконним та винесеним при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, з неврахуванням усіх фактичних обставин справи. Зокрема, позивач не погоджується, що суд не взяв до уваги як належний доказ достовірну довідку про доходи № 36, оскільки зазначена в ній сума надто перевищує встановлений посадовий оклад, не узгоджуються між собою, такі докази як штатний розпис затверджений наказом № 2 та довідка про доходи № 36.

Скаржник вказує, що суд при розгляді справи та винесенні рішення не врахував документи, надані її представником, адвокатом Фонрабе Є. В. , а саме: матеріали скеровані до правоохоронних органів у зв`язку з несплатою заробітної плати, та відповідь на адвокатський запит, в якому вказано про неможливість надання документів у зв`язку з відсутністю первинної бухгалтерської документації підприємства та документів з кадрової роботи. ОСОБА_1 вважає, що подані до суду відповідачем документи є недопустимими, недостовірними та сфабрикованими, оскільки вони з`явилися лише після подачі позову до суду, а питання стосовно виплати заробітної плати позивачу ігнорувалися.

Даний факт підтверджується тим, що подані до суду ксерокопії розрахункових відомостей за лютий 2018 та за березень 2018 року по підприємству « ВП « Агроеклогія», які містять інформацію щодо нарахування та сплати заробітної плати позивачу, визнані судом недостовірними, оскільки вказані відомості не затвердженні директором КП ВП» Агроекологія», посилається скаржник. Судом першої інстанції не враховано той факт, що повний розрахунок із позивачем із моменту звільнення та до сьогоднішнього дня не проведений, що є порушенням її трудових прав.

Крім того, ОСОБА_1 вказує, що судом хибно зазначено лише її посадовий оклад як головного бухгалтера на підприємстві, та не враховано факт виконання нею обов`язків секретаря та інспектора з кадрів, згідно наказу про суміщення, який є у відповідача. Вважає, що її зарплата складалася за основною роботою та за суміщенням, що має бути враховано при нарахуванні неотриманих нею коштів при звільненні.

Тому ОСОБА_1 вважає, що суд не врахував докази надані позивачем, в зв`язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні позову. На її думку, даний факт підтверджується також тим, що подані до суду ксерокопії розрахункових відомостей за лютий 2018 року та за березень 2018 року по підприємству КП «Виробниче підприємство «Агроекологія», які містять інформацію щодо нарахування та сплати заробітної плати позивачу, визнані судом недостовірними, оскільки вказані відомості не затверджені директором КП «Виробниче підприємство «Агроекологія». Скаржник вважає, що відповідач ввів суд в оману, оскільки подав до суду сфабриковані документи, а довідки надані нею до позовної заяви є належними доказами, оскільки підписані директором та поставлена печатка даного підприємства.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 червня 2019 року у справі за її позовом до Комунального підприємства « Виробниче підприємство « Агроекологія» Червонослобідської сільської ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації за не використану відпустку та понесених витрат на правничу допомогу, ухвалити нове рішення, яким стягнути із Комунального підприємства «Виробниче підприємство« Агроекологія» Червонослобідської сільської ради на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі, що становить 6 481 грн. 57 коп., утримавши із вказаної суми всі обов`язкові платежі та збори, стягнути з Комунального підприємства «Виробниче підприємство« Агроекологія» Червонослобідської сільської ради на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі, що становить 101 815 грн. 92 коп., утримавши із вказаної суми всі обов`язкові платежі та збори, стягнути з Комунального підприємства «Виробниче підприємство « Агроекологія» Червонослобідської сільської ради на її користь понесені витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. 00 коп.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне розглядати справу у письмовому провадженні без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям нового судового рішення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про

стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації за не використану відпустку та понесених витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, відсутність первинних бухгалтерських документів, що не дає суду змогу встановити істину, а за таких обставин, суд довідку про доходи № 35 від 10.04.2018 року вважає недостовірним доказом. Також суд першої інстанції послався, що позивач була звільнена 10.04.2018 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за лютий та березень 2018 року. Однак через те, що надані суду позивачем докази на підтвердження виплат проведених КП «ВП «Агроекологія» у лютому-березні 2018 року були визнані судом недостовірними, позивачем, на якому лежить тягар доказування, не підтверджено іншими доказами розмір середнього заробітку за лютий - березень 2018 року, а докази надані представником відповідача на підтвердження середнього заробітку за лютий-березень 2018 року ОСОБА_1 також визнані судом недостовірними, тому суд позбавлений можливості провести розрахунок середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі і на цій підставі вимога не підлягає до задоволення. Таким чином, судом відмовлено у задоволенні всіх позовних вимог позивача.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки помилковими, такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом позивач ОСОБА_1 перебували у трудових відносинах з відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним органом чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату, і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

17.01.2017 року ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера Комунального підприємства «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради Черкаського району згідно наказу № 5 -к від 17.01.2017 року, що підтверджується даними копії трудової книжки ( а. с. 14).

Наказом № 28 -к від 10. 04. 2018 року ОСОБА_1 звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України( в зв`язку з переїздом на нове місце проживання) ( а. с. 11).

Згідно із наказом № 2 від 02.01.2018 року «Про затвердження та введення в дію штатного розпису на 2018 рік», посадовий оклад головного бухгалтера на підприємстві складає 6250 грн.( а. с. 92, 93).

Із даних виписки по картковому рахунку та відомості нарахування коштів № 36 вбачається, що ОСОБА_1 було виплачено 17 515,33 грн.( а. с.16, 56).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Однак, як вбачається із наданих позивачем ОСОБА_1 доказів, відповідачем не дотримано вище вказаних норм закону, тому згідно даних довідки КП «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради Черкаського району № 36 від 10.04.2018 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 10.04.2018 року становить 23 996 грн. 90 коп.

Згідно даних довідки КП «ВП «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради Черкаського району від 10.04.2018 року № 36, сума заборгованості по заробітній платі складає 23996 грн. 90 коп., а саме: за грудень 2017 року - 660 грн. 50 коп., за січень 2018 року - 7778 грн. 80 коп., за лютий 2018 року - 7778 грн. 80 коп., за березень 2018 року - 7778 грн. 80 коп. ( а. с. 13).

Із даних виписки по картковому рахунку та відомості нарахування коштів № 36 вбачається, що ОСОБА_1 було виплачено 17 515,33 грн. ( а. с.16, 56).

Отже , сума заборгованості складає 6 481 грн. 57 коп. ( 23 996, 90 - 15 515, 33 = 6 481 грн. 57 коп.)

Невикористана відпустка за період з 01.01.2018 року по 10.04.2018 року складає 6 днів основної відпустки та 2 дні додаткової.

Частиною 1 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12. 1999 року, судам, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст. 182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів ,та що працівник не є особою віком до 18 років.

Враховуючи, що згідно даних довідки № 36 від 10. 04. 2018 року, підписаної директором підприємства, позивач ОСОБА_1 на день звільнення має невикористану відпустку за період із 01.01. 2018 року по 10.04. 2018 року - 6 днів основної відпустки та 2 дні додаткової, то вона має право на грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку у відповідності до вимог ст. 83 КЗ пП України.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується із судом першої інстанції , який дійшов помилкових висновків та не прийняв до уваги докази, надані позивачем, оскільки відповідачем не було підтверджено, що з позивачем проведено повний розрахунок, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню та стягненню грошових коштів на її користь із відповідача.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вимоги позовної заяви та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, тому стягненню на її користь із відповідача підлягають нараховані , але не виплачені кошти невиплаченої заробітної плати в сумі 6481, 57 грн. із утриманням з вказаної суми всіх обов`язкових платежів та зборів, та 3770, 96 грн. - компенсації за невикористану відпустку, із утриманням з вказаної суми всіх обов`язкових платежів та зборів.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги доводи відповідача про сплату позивачеві коштів в розмірі 4025,00 грн., оскільки вбачається, що дані кошти були виплачені позивачу після звільнення за окремо виконану роботу на даному підприємстві у зв`язку з відсутністю працівників у бухгалтерії.

Із матеріалів справи вбачається, що після звільнення, 11.04.2018 року між позивачем ОСОБА_1 та директором КП «ВП «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір № 16, згідно до умов якого ОСОБА_1 тимчасово виконувала повноваження бухгалтера ( а. с. 153). В її повноваження згідно даного договору входили: нарахування заробітної плати за березень, складання звіту ЄСВ за березень, здача квартального звіту з ТВП, ведення каси в 1С, банку, здача звіту з ПДВ за березень.

Згідно умов даного договору вартість послуг (робіт) складала 5000,00 грн., а із даної суми було відраховано 18% ПДФО та 1,5 % військового збору, всього 19,5%. Тому сума 4025,00 грн. була виплачена, але за виконання роботи за договором № 16, що не пов`язано з попередніми трудовими відносинами позивача за Наказом № 5-к від 17.01.2017 року.

У всіх призначеннях платежу дані кошти були перераховані як заробітна плата, не конкретизуючи, за яку саме виконану роботу.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12. 1999 року, установивши, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства , установи, організації суми вдень звільнення, коли він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Із матеріалів справи вбачається, що заборгованість по заробітній платі позивача ОСОБА_1 триває із 10. 04. 2018 року по період звернення до суду із позовом.

Відповідно листа Міністерства соціальної політики України від 19.10.2017 року № 224/0/103-17/214, розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік за календарем п`ятиденного робочого тижня (з урахуванням рекомендацій Кабміну щодо перенесення робочих днів, затверджених розпорядженням КМУ N 1-р від 11.01.2018 р.), з 10.04.2018 року по 19.02.2019 року становить 216 днів.

Обчислення середньої заробітної плати проводиться відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 « Про порядок обчислення середньої заробітної плати «, зокрема п. 8, в якому зазначено нарахування виплат та обчислення середньої заробітної плати.

Згідно даних довідки КП «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради Черкаського району № 35 від 10.04.2018 року середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 471, 37грн.

Отже, виходячи з середньоденної заробітної плати позивача ОСОБА_1 , заборгованість Комунального підприємства «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради Черкаського району перед позивачем складає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 101 815 , 92 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Колегія суддів вважає, що посилання відповідача на відсутність первинних бухгалтерських документів, є необґрунтованим, та не дає підстав для неприйняття доказів, наданих позивачем, які належним чином завірені та підписані керівником підприємства, оскільки суд першої інстанції дав невірну оцінку вказаним доказам та дійшов помилкових висновків про їх неприйняття, тому безпідставно відмовив у задоволенні вимог позивача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З вищевикладеного вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, обставинам справи, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню щодо скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення про задоволення вимог позивача, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки такі висновки суду не відповідають вимогам закону та судом допущено порушення норм матеріального та процесуального законодавства, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, та прийняття постанови про задоволення позовних вимог позивача.

З огляду на вище викладене, колегія суддів вважає, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, оскільки рішення не відповідає вимогам закону, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та постановлення нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , на користь якої підлягають стягненню кошти невиплаченої заробітної плати в сумі 6481, 57 грн. із утриманням з вказаної суми всіх обов`язкових платежів та зборів, та 3770, 96 грн. - компенсації за невикористану відпустку, із утриманням з вказаної суми всіх обов`язкових платежів та зборів та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 101 815 , 92 грн., із утриманням з вказаної суми всіх обов`язкових платежів та зборів, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги, що суд апеляційної інстанції прийняв нову постанову, то перерозподілу підлягають судові витрати.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача апеляційний суд вважає, що стягненню із Комунального підприємства «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради Черкаського району на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. що були понесені позивачем ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., та підтверджуються даними квитанції від 19.02.2019 року, даними акту підтвердження належного виконання робіт за договором про надання правової допомоги від 19.02. 2019 року (а.с.18, 19, 21, 22).

Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду та при поданні апеляційної скарги на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то стягненню підлягають судові витрати за сплату судового збору на користь держави із Комунального підприємства «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради Черкаського району в розмірі 2 926, 70 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 20 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради Черкаського району про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації за не використану відпустку та понесених витрат на правничу допомогу - скасувати, прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, стягнення компенсації за не використану відпустку та понесених витрат на правничу допомогу - задовольнити.

Стягнути із Комунального підприємства «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради, Черкаського району на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 6 481 грн. 57 коп. ( шість тисяч чотириста вісімдесят одну) гривню 57 копійок , утримавши із вказаної суми всі обов`язкові платежі і збори.

Стягнути з Комунального підприємства «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради Черкаського району, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі, що становить 101 815 ( сто одну тисячу вісімсот п`ятнадцять ) гривень 92 копійки , утримавши із вказаної суми всі обов`язкові платежі та збори.

Стягнути з Комунального підприємства «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради Черкаського району, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , компенсацію за невикористану відпустку у сумі 3 770 грн. 96 коп. ( три тисячі сімсот сімдесят) гривень 96 копійок, утримавши із вказаної суми всі обов`язкові платежі та збори.

Стягнути з Комунального підприємства «Виробниче підприємство «Агроекологія» Червонослобідської сільської ради, Черкаського району на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з Комунального підприємства «Виробниче підприємство« Агроекологія» Червонослобідської сільської ради, Черкаського району на користь держави судовий збір у розмірі 2 926,70 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів , в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Єльцов В.О.