ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/9743/18

Провадження № 22-ц/818/4534/19

04 вересня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Публічне акціонерне товариство «Фармстандарт біолік»

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 липня 2019 року у складі судді Семіряд І.В. по справі №638/9743/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фармстандарт біолік» про визнання права власності на частку у квартирі,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фармстандарт біолік» про визнання права власності на частку у квартирі.

В обґрунтування позову зазначає, що 28 листопада 1993 року нею та ОСОБА_2 отримано приватизаційне свідоцтво на квартиру АДРЕСА_1 . В приватизації приймали участь вона та ОСОБА_2 , за яким вона доглядала у зв`язку з його похилим віком. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Заповіту він не залишив, спадкоємців за законом в нього також немає.

У травні 2018 року вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , але їй було відмовлено у вчинені нотаріальних дій.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії інформація про осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_2 у Реєстрі територіальної громади міста Харкова відсутня. Між тим, будинок відомчий та знаходиться на балансі ПАТ «Фармстандарт- біолік». В її паспорті стоїть відмітка про зареєстроване місце проживання за цією адресою.

Також підставою для відмови в оформленні спадку є відсутність з померлим ОСОБА_2 родинного зв`язку.

Вважає, що вона набула право власності на 1/2 частину квартири за набувальною давністю, оскільки весь час проживала у спірній квартирі, іншого житла не має, вчасно сплачувала комунальні платежі, дбала про майно.

Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2

Відповідач ПАТ «Фармстандарт біолік» позов не визнав. Вказав, що вони є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , літ. «А-2», а не як зазначає позивач - АДРЕСА_4 . Зі змісту позовної заяви не вбачається, який обсяг прав позивача ними порушений. На час відкриття судового провадження позивачем не надано жодних копій документів, які б підтверджували її право власності. Не заперечують проти користування майном позивачем, але жодного разу не втрачали майно зі свого володіння.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, позивач була обізнана хто є власником 1/2 частини спірної квартири, а тому не можна вважати володіння позивачем частиною квартири, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , добросовісним. Смерть ОСОБА_2 та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останнього не надають ОСОБА_1 підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним, а тому позов задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зазначає, що за 23 роки ніхто а ні територіальна громада, а ні правонаступник не заявив прав на володіння спірною часткою квартири.

Відповідач знав, що ОСОБА_4 помер, але при цьому усі квитанції надавались їй на повну оплату комунальних послуг та послуг на утримання прибудинкової території.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що обставин, які є підставою для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, у цій справі не встановлено.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 листопада 1993 року квартира АДРЕСА_5 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується актовим записом про смерть № 9040 виданим 04 червня 1996 року.

ОСОБА_5 уклала шлюб, після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 від 27 грудня 2000 року (видане повторно).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває право власності на дане майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28 березня 2019 року (№ 61-8009св18) суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною давністю та строк володіння, характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне), обставини, за яких виникло володіння спірним майном, та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння, а також юридичний статус спірного майна.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, судом повинно бути враховано, таке:

- володіння майном повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником;

- володіння повинно бути відкритим, тобто особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння повинно бути безперервним, тобто воно не повинно перериватися протягом всього строку набувальної давності.

За набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки за набувальною давністю не може визнаватися право власності на майно, власник якого відомий і не відмовився від своїх прав на це майно.

Посилання ОСОБА_1 , що після смерті ОСОБА_2 вона мешкає у спірній квартирі, сплачує за комунальні послуги та відкрито користується квартирою не спростовують правильності висновку суду про відмову у позові, оскільки такі дії не змінюють тієї обставини, що позивач знає про відсутність у неї особисто правової підстави володіти цим майном.

Пред`являючи позов до ПАТ «Фармстандарт- біолік» ОСОБА_1 зазначає, що будинок АДРЕСА_4 відомчий та знаходиться на балансі цього підприємства.

Не заперечує, що ОСОБА_2 заповіт не залишив та спадкоємців у нього не має.

При з`ясуванні належності будинку встановлено, що свідоцтво про право власності на квартиру від 28 листопада 1993 року видано на квартиру АДРЕСА_5 .

Представник відповідача надає дані -Інформаційної довідки з державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктив нерухомого майна , що їм належить будівля гуртожитку за адресою АДРЕСА_3 .

При цьому сторони не заперечують, що мова йде про один і той же гуртожиток, оскільки адреса за такий час неодноразово змінювалася.

ОСОБА_1 підтверджує, що цей будинок гуртожиток, в якому п`ять квартир приватизовані , у тому числі і її, а інше це гуртожиток. Гуртожиток визнано вєтхім; міськрада на баланс гуртожиток не брала, а оскільки гуртожиток відомчий, тому позов нею пред`явлено до ПАТ «Фармстандарт- біолік» .

За таких обставин підстав для задоволення позову не вбачається.

Факт проведення оплати за комунальні послуги також не є підставою для задоволення позову, оскільки цими послугами вона користувалася, а тому їх і оплачувала.

При цьому відповідач не заперечує отримання цих коштів, однак зазначає, що гуртожиток (будинок) находиться у них на балансі; такі послуги надають вони і кошти , відповідно, отримують вони.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають суду підстав для зміни або скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2019 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко