КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 375/2199/18

провадження № 22-ц/824/10050/2019

09 вересня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційної скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - Крилової Олени Леонідівни на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 26 березня 2019 року в складі судді Литвина О. В.,

встановив:

18.11.2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № КІС0F402730770 від 29.12.2012 року в розмірі 17 704,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного договору № КІС0F402730770 від 29.12.2012 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 11 091,84 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином, внаслідок чого станом на 30.10.2018 року виникла заборгованість в сумі 17 704,80 грн, яка складається з 16 385,52 грн - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафів відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн (фіксована частина) та 819,28 грн (процентна складова).

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 26 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду представник АТ КБ "Приватбанк" - Крилова О. Л. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що в підтвердження позовних вимог позивачем надано належні та допустимі докази в розумінні ст. 77, 78 ЦПК України. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, не надав належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог банку. Суд ухвалив необгунтоване судове рішення без наведення мотивів відмови в позові, чим звільним відповідача від відповідальності.

Зазначила, що відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не довів відсутність заборгованості, виконання умов договору належним чином, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляв, що свідчить про помилковість висновків суду про відмову в позові.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та з дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України установлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі АТ КБ "Приватбанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 УК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та зміст статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2012 року ОСОБА_1 підписав заяву позичальника № КІС0F402730770, згідно умов якої просив надати строковий кредит в сумі 11 091,84 грн на строк 37 місяців, з 29.12.2012 року по 28.01.2016 року включно, зі сплатою відсоткової ставки ( фіксованої) 0,12% річних.

Сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості всіх супутніх послуг зазначена в Довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною цієї заяви. Платежі з повернення кредиту, сплати відсотків за його використання та інших платежів за цією заявою здійснюється щомісячно рівними частинами у сумах в порядку та на умовах, що зазначені в заяві, та відповідно до Графіку платежів, який є невід`ємним додатком до цієї заяви (п.11).

При порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та правилах, за кожний день прострочки (п.14).

За умовами заяви позичальник погоджується з тим, що ця заява разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір (п.15).

Відповідно до наданого суду розрахунку, станом на 27.08.2018 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість: за кредитом - 0 грн; за відсотками - 0 грн; за комісією - 0 грн; по пені - 16 385 грн; штрафу (фіксована частина) - 500 грн; штрафу (відсоток від суми) - 819,28 грн, а всього 17 704,80 грн (а.с. 5).

Обґрунтовуючи право вимоги про стягнення пені і штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім вказаного розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.12.2012 року, посилався на Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, як невід`ємну частину договору.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови надання споживчого кредиту фізичним особам розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника.

Довідки про умови кредитування та Графіку платежів, які є невід`ємною частиною договору, суду надано не було.

Заява позичальника не містить умов щодо розміру пені та штрафів за порушення зобов`язання та порядок їх нарахування.

РоздруківкаВитягу з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Таким чином, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови нарахування пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовано норми матеріального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення ухваленого по справі рішення без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 26 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк