Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 500/2593/15-ц

провадження № 61-24985св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року у складі судді Грубіян Л. І. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Вадовської Л. М.. Ващенко Л. Г., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця.

Позовна заява мотивована тим, що 30 січня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

22 квітня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» була направлена претензія кредитора до Ізмаїльської державної нотаріальної контори.

Станом на день смерті кредитора заборгованість позичальника становила 16157,56 грн, де заборгованість за кредитом - 15 876,36 грн, заборгованість за процентами - 281,20 грн.

Посилаючись на указані обставини, прийняття спадщини ОСОБА_1 у силу проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитор спадкодавця просило стягнути заборгованість зі спадкоємця померлого боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3 за договором від 30 січня 2012 року б/н у загальному розмірі 16157,56 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області

від 01 липня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 березня 2016 року за заявою ОСОБА_1 заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно стягнуті з неї за скасованим рішенням 817,19 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 2320 грн та 275,60 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд мотивоване тим, що оскільки банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 , що вона у встановленому порядку прийняла спадщину, що за життя ОСОБА_2 взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно, і у неї виник обов`язок відповідати перед кредитором у межах вартості успадкованого майна, а тому вважав, що відсутні підстави для задоволення позову.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживала за однією адресою зі своїм чоловіком, а тому в силу вимог частини третьої статті 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця. Обставини щодо складу та вартості спадкового майна в силу вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року має доводити відповідач. Суд не сприяв у збиранні доказів щодо наявності у спадкодавця спадкового майна.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 500/2593/15-ц із суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 29 березня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 30 січня 2012 року б/н на дату смерті ОСОБА_2 заборгованість становила 16157,56 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 15 876,36 грн, за відсотками - 281,20 грн.

22 квітня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено до Ізмаїльської державної нотаріальної контори претензію кредитора на суму 16 240,84 грн.

06 травня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до суду позов до ОСОБА_1 як спадкоємця померлого ОСОБА_2 про стягнення кредитором спадкодавця заборгованості у сумі 16 157,56 грн.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України 2004 року).

Враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором, колегія судів погоджується із висновками судів про необґрунтованість позову банку до спадкоємця боржника.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Оскільки оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська