Справа № 495/9388/18
14 січня 2019 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого одноособово судді Боярського О.О.,
при секретарі Рачицькій І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, житловим будинком, розташованим за адресою: вулиця Мирна, 14, село Удобне, Білгород-Дністровського району, Одеської області, посилаючись на наступне.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Удобне, вулиця Мирна (колишня назва Жовтнева), 14, який вона придбала на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем та відповідачем. У звязку з тим, що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу, позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним та просив визнати право власності за позивачем на вищезазначений житловий будинок. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 січня 2012 року за позивачем визнано право власності на житловий будинок № 14, по вул. Мирній (колишня назва - Жовтнева), в с. Удобне, Білгород-Дністровського району, Одеської області. Після ухвалення рішення позивач, неодноразово звертався до відповідача з вимогою про добровільне зняття останнього з реєстрації місця проживання, у звязку з втратою права користування вищевказаним житловим будинком. Однак відповідач постійно запевняв, що обовязково зареєструє місце проживання за іншою адресою, проте так цього і не зробив.
Представник позивача надав до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином шляхом направлення судової повістки про час, дату та місце судового розгляду та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, у звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не зявилися, у порядку заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.01.2012 року визнано договір купівлі-продажу житлового будинку № 14, по вулиці Жовтневій, село Удобне, Білгород-Дністровського району, Одеської області, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № 14, по вулиці Жовтневій, село Удобне, Білгород-Дністровського району, Одеської області (а.с. 6).
З довідки Маяківської сільської ради від 14.08.2018 року № 676 вбачається, що за адресою: вулиця Мирна, 14, село Удобне, Білгород-Дністровського району, Одеської області, проживають та зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_3 (чоловік), ОСОБА_4 (донька), ОСОБА_5 (а.с. 8).
Відповідно до довідки, виданої Маяківською сільською радою Біляївського району, Одеської області, від 20.08.2018 року № 683 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, але фактично за даною адресою не проживає (а.с. 9).
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту обстеження про фактичне не проживання особи за адресою реєстрації місця проживання від 08.01.2019 року № 11 в результаті обстеження виявлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 24.11.2011 року, що підтверджують свідки: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5.
Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 18.10.2018 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрований з 16.12.2009 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 14).
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
П.п.33,35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором і що діями відповідача, не повязаними із правом володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.
Відсутність заперечень попереднього власника майна проти порушення права власності, не пов'язаних із позбавленням володіння, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову нового власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до абз. 2 п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, що виникають між власником та попереднім власникам житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.
Належність зазначеного способу захисту права обставинам справи, тобто спрямованість на безпосереднє відновлення порушеного права позивача, підтверджується судовою практикою розгляду аналогічних спорів.
Так, Верховний Суд України у постанові від 16 січня 2012 року по справі № 6-57цс1 виклав наступну правову позицію: вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням.
Відповідач не є членом сімї власника майна та не проживає за вказаною адресою.
Житловим кодексом України передбачено право членів сімї власника жилого будинку на користування жилим примиренням нарівні з власником будинку (квартири), лише у випадку спільного проживання разом з ним у будинку (квартирі) (ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР). При цьому обмежено встановлює коло членів сімї. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сімї власника належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже у зазначених нормах обовязковою підставою для їх застосування є спільне проживання власника житла та членів сімї власника житлового будинку.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не входить до кола членів сімї позивача (власника) та не проживає з позивачем.
В той же час будь-яких угод щодо користування відповідачем належним позивачу житловим будинком між сторонами спору не укладалось.
Враховуючи відсутність у відповідача статусу члена сімї власника будинку, наявні правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування вказаним будинком, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача і вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 16, 29, 319, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 258, 279, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 14, розташованого по вулиці Мирній, село Удобне, Білгород-Дністровського району, Одеської області.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя