ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3049/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/ЗАОЧНЕ/

"24" січня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.

при секретарі - Леонтьєв В.В.

з участю представника позивача - ОСОБА_2

представника третьої особи - Парубця Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку інвестицій Васильківського району» - Попової Олександри Валеріївни, третя особа публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про визнання протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку інвестицій Васильківського району» Попової О.В. (далі - державний реєстратор/відповідач), про державну реєстрацію права власності від 03.05.2018, індексний номер 40907620, номер запису про право власності 25973851 та зобов'язати вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.05.2018 до квартири позивача прибули представники ПАТ «Укрсоцбанк», які повідомили, що банк є новим власником квартири та представили позивачу копію інформаційної довідки, згідно якої ПАТ «Укрсоцбанк» набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 і яка була передана в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» в якості забезпечення зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 39.29-50/382К укладеним 21.08.2006 між позивачем та АКБСР «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк».

Рішенням державного реєстратора від 03.05.2018 зареєстровано право власності ПАТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки.

Позивач вважає рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки право власності на предмет іпотеки могло відбутися виключно за умови укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

На думку позивача, державним реєстратором порушені вимоги п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону (Закон набрав чинності 07.06.2014) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави.

Також позивач вважає, що у відповідача були відсутні законні підстави без дозволу органів опіки та піклування для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна - предмету іпотеки, право користування яким мають діти позивача.

Разом з позовом позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом заборонити вчиняти дії, а саме: заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, щодо двокімнатної квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта 000, до набрання рішенням законної сили, яку ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.06.2018 задоволено.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав з підстав зазначених в останньому, просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подавала, не просила розглянути справу у її відсутність.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача і за згодою представника позивача ухвалити у справі заочне рішення.

Представник третьої особи ПАТ «Укрсоцбанк» подав суду пояснення по суті заявлених позовних вимог.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

21.08.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір про надання відновлювальної кредитної лінії №39.29-50/382К.

В забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, 21.08.2006 між ОСОБА_4 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», укладено договір іпотеки № 39.29-50/186і, посвідчений ПНКМНО Кравченко І.С., зареєстрований у реєстрі за № 3679, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_4 передає в іпотеку АКБСР «Укрсоцбанк» у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії №39.29-50/382К від 21.08.2006 р.нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності.

Як вбачається з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 15.05.2018 відповідачем винесено рішенняпро державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк», дата державної реєстрації 03.05.2018, індексний номер 40907620, номер запису про право власності 25973851. Підставами виникнення права власності зазначено: договір іпотеки, серія та номер: 3679, виданий 21.08.2006, видавник: ПНКМНО Кравченко І.С.; додаткова угода №1, серія та номер: 924, виданий 19.03.2007, видавник: ПНКМНОКравченко І.С.; рекомендоване поштове повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 25.09.2017; письмова вимога, серія та номер: б/н, виданий 25.09.2017, видавник: ПАТ «УКРСОЦБАНК».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Пунктом 4.5 іпотечного договору обумовлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема пунктом 4.5.3 визначено «шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Станом на час укладення між позивачем та АКБ СР «Укрсоцбанк» іпотечного договору від 21.06.2006 року частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку» діяла в наступній редакції: «Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки».

Отже, передбачений вищевказаною нормою закону договір про задоволення вимог іпотекодеожателя повинен був відповідати загальним положенням про договір, установленим розділом II книги п'ятої Цивільного кодексу України.

При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень».

З урахуванням наведеного та виходячи з умов договору іпотеки, сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ст. 37 Законом України «Про іпотеку».

Тобто, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Однак, такий договір між ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсоцбанк» не укладався і позивач згоди на відчуження спірної квартири не надавав.

Відповідно до п. 1.12 іпотечного договору, предмет іпотеки залишається в користуванні, володінні іпотекодавця відповідно до його функціонального призначення та технічних можливостей.

Сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, а згідно з частиною першою статті 33 цього Закону підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання.

Аналіз положень ст.ст.17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави зробити висновок про те, що згода іпотекодавця на передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя) не є беззастережною, а залежить від ряду умов, а саме: чинності іпотеки, невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного правочину щодо реєстрації права власності іпотекодержателя на це майно. За таких обставин вказана згода не може вважатися волевиявленням власника на вибуття майна з його володіння в розумінні статті 388 ЦК України.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 Закону.

Згідно п. 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Поставною Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 за №868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках);повноважень заявника;відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах;наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону;наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути застосований до позивача, так як останній є громадянином Російської Федерації.

Разом з тим, у відповідача були відсутні законні підстави без дозволу органів опіки та піклування для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна - предмету іпотеки, право користування яким мають діти Позивача.

Частиною четвертою статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» встановлено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Крім цього у відповідності до Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» параграф 2, глава 2 п. 1.9. З метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання."

У відповідності до п.1.10 у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідно виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) державного реєстратора Комунальне підприємство «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району», Київська обл. - Попової Олександри Валеріївни індексний номер 40907620від 03.05.2018 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», ідентифікаційний , номер запису про право власності 25973851, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що суд повинен, серед іншого, встановити, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за порушення, невизнання або оспорення прав позивача.

Не може бути задоволена вимога позивача зобов'язати Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Попову Олександру Валеріївну поновити запис про право власності ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частиною п'ятою статті 3 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться органом державної реєстрації прав.

Відповідно до частини четвертої статті 9 вказаного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом (абзац другий частини четвертої вказаної статті).

Наведені приписи законодавства свідчать про те, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову уреєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов'язуючи його приймати такі рішення. Така правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі 819/1849/13-а.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимог підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 77, 81, 89, 133, 141, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України,Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», Законом України «Про нотаріат», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку інвестицій Васильківського району» - Попової Олександри Валеріївни, третя особа публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індекс номер: 40907620 від 03.05.2018 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», винесеного Державним реєстратором Комунального підприємства «Центр розвитку інвестицій Васильківського району» - Поповою Олександрою Валеріївною.

Стягнути з Державного реєстратора Комунального підприємства «Центр розвитку інвестицій Васильківського району» - Попової Олександри Валеріївни на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 704 /сімсот чотири/ грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий: