Ухвала

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 523/12978/16-ц

провадження № 61-14960св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року у складі судді Сувертак І. В. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Черевка П. М., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (далі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») звернувся до суду із позовом до ТОВ «Постман», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за лізинговими платежами.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 січня 2017 року, провадження у справі у частині позовних вимог пред'явлених до ТОВ «Постман» закрите у зв'язку з неможливістю їх розгляду у порядку цивільного судочинства.

Позов мотивований тим, що між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Постман» 09 листопада 2011 року укладений договір фінансового лізингу № 00003875, за умовами якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало ТОВ «Постман» у користування транспортний засіб марки «Volswagen Caddy Kasten», 2011 року виробництва, шасі № НОМЕР_2, двигун НОМЕР_1, строком на 60 місяців, а ТОВ «Постман» зобов'язалося прийняти у користування цей транспортний засіб та сплачувати ТОВ «Порше Лізинг Україна» у визначений строк встановлені договором платежі.

На виконання умов договору фінансового лізингу від 09 листопада 2011 року № 00003875, ОСОБА_4 прийняв на себе зобов'язання поручителя за належне виконання ТОВ «Постман» своїх зобов'язань.

ТОВ «Постман» взяті на себе договірні зобов'язання щодо своєчасної сплати лізингових платежів належним чином не виконувало, внаслідок чого у нього виникла перед позивачем заборгованість, яку позивач просив стягнути із ОСОБА_4 на свою користь у розмірі 69 922,39 грн, із яких 12 840,70 грн ? заборгованість за лізинговими платежами, 571,16 грн ? пеня; 172,06 грн ? три процента річних; 6 133,43 грн ? інфляційні втрати; 1 641,91 грн ? проценти за користування чужими грошовими коштами; 41 560,41 грн ? заподіяні збитки; 1 002,72 грн ? штраф; 6 000,00 грн ? оплата юридичних послуг.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року позов задоволений частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» заборгованість за лізинговими платежами у розмірі 63 922,39 грн, що складається із: 12 840,70 грн ? заборгованість за лізинговими платежами, 571,16 грн ? пеня, 172,06 грн ? три відсоткирічних, 6 133,43 грн ? інфляційні втрати, 1641,91 грн ? проценти за користування чужими коштами, 41 560,41 грн ? збитків, 1 002,72 грн ? штраф за направлення нагадування і пені 10 %. У частині стягнення вартості юридичних послуг у розмірі 6 000,00 грн. відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що порука не є припиненою, оскільки ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до суду із позовом до поручителя у межах шестимісячного строку. ТОВ «Постман» не виконувало належним чином своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу, тому позивач має право на стягнення із відповідача як поручителя заборгованості за лізинговими платежами.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м .Одеси від 26 вересня 2017 року у частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 6 133,43 грн скасовано та у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не має права на стягнення інфляційних втрат, оскільки умовами договору фінансового лізингу передбачено, що усі платежі за цим договором здійснюються у гривні із визначенням грошового еквівалента зобов'язання у дол. США, що унеможливлює виникнення втрат у позивача у зв'язку із знеціненням гривні.

У березні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості ТОВ «Постман» за укладеним договором фінансового лізингу. Суди неправомірно застосували статті 536, 1048, 1214 Цивільного кодексу України, які регулюють відносини безпідставного збагачення та не підлягають застосуванню до відносин фінансового лізингу. Вимоги позивача про стягнення збитків у формі упущеної вигоди є безпідставними, оскільки їх розмір обґрунтовується теоретичними розрахунками позивача та на можливих очікуваннях певного прибутку. Штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування суперечить положенням Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини п'ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за лізинговими платежами на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 лютого 2018 рокупризначити до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний