Справа пр. №2-з/756/264/19
У Х В А Л А

05 вересня 2019 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Андрейчук Т.В., розглянувши заяву, подану ОСОБА_1, про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

До пред`явлення позову до суду ОСОБА_2 звернулася з заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що їй стало відомо про продаж 19 серпня 2019 року з електронних торгів через ДП "СЕТАМ" належної їй на праві власності на квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 зазначила, що право користування згаданою квартирою належить також її малолітньому сину ОСОБА_3 .

Як стверджувала заявник, процедура підготовки до реалізації майна, проведення електронних торгів та продаж належної їй на праві власності квартири відбулися з порушенням Конвенції про права дитини, Закону України "Про охорону дитинства", Цивільного кодексу України, Сімейного кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження", Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5, Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року №2831/5, якими передбачено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування.

Крім того, ОСОБА_2 . вказує, що дозволу на реалізацію квартири АДРЕСА_1 приватним виконавцем отримано не було, до Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації вона не зверталась.

На думку заявника, у діях приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. та ДП "СЕТАМ" наявні ознаки протиправних дій, внаслідок яких було здійснено продаж належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 .

Як стверджувала заявник, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення її порушених прав, за захистом яких вона має намір звернутися до суду.

З цих підстав заявник просила суд до пред`явлення позову вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що заява ОСОБА_2 про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

За договором купівлі-продажу квартири від 03 липня 2008 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Заявник долучає до своєї заяви про забезпечення позову копію акту про реалізацію предмета іпотеки від 27 серпня 2019 року та копію протоколу проведення електронних торгів №426708. Проте з цих документів незрозуміло, хто саме став власником квартири АДРЕСА_1 .

Оскільки ОСОБА_2 у заяві не вказує, кому на даний час належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , а забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб, суд не вбачає підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Більш того, з долучених до заяви про забезпечення позову документів не вбачається, що хтось із указаних у заяві відповідачів на сьогодні є власником квартири АДРЕСА_1 та вчиняє дії, спрямовані на її відчуження.

З огляду на зазначене, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову слід відмовити.

Суддя роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Керуючись ст. ст. 149, 151, 153 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.В. Андрейчук