Провадження № 2/522/1617/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участі секретаря судового засідання - Грищук В.О.
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за участі третьої особи Одеської Універсальної Товарної Біржі «Центр» про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
04.07.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Одеська товарна біржа та просив визнати дійсним договір № Н/95-0808 купівлі-продажу нерухомого майна від 01.12.1995 року, зареєстрований на Одеській товарній біржі, за умови якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 продали, ОСОБА_1 261/1000 квартири загальною площею 245,8 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01 грудня 1995 року між ОСОБА_2, яка діяла від імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладеного договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_1. купила 261/1000 частин квартири АДРЕСА_2. Даний договір було укладено на Одеської товарної біржі та зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації 05.12.1995 року. Фактично правочин виконано обома сторонами: ОСОБА_2, ОСОБА_3 отримали за вказаним договором гроші та звільнили квартиру, передав ключі покупцеві ОСОБА_1М, яка вселилась до вказаної квартири та проживали в ній. Ні заперечень, ні зауважень відносно правочину сторонами не заявлялось. На теперішній час позивач постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, утримає квартиру в належному санітарно-технічному стані, сплачує комунальні платежі. На даний час позивач не може розпоряджатися своїм майном, оскільки укладений у 1995 році не був нотаріально посвідчений, що стало причиною звернення до суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим по справі було призначено суддю Бондар В.Я.
Ухвалою Приморського район ного суду міста Одеси від 09.07.2018 року позов залишено без руху та надано час для усунення недоліків позовної заяви.
20.07.2018 року на виконання ухвали про залишення позову без руху від позивача до канцелярії Приморського районного суду міста Одеси надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 24.07.2018 року провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду в загальному позовному порядку з проведенням підготовчого засідання 17.10.2018 року.
У підготовчому засідання 17.10.2018 року суд постановив закрити підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 18.01.2019 року.
У судове засідання 18.01.2018 учасники справи не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 01 грудня 1995 року на Одеській товарній біржі між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено Договір № Н/95-0808 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого остання придбала 261/1000 частин квартири розташованої за адресою: м. Одеса, провулок Воронцовський, будинок №4, кв.№7.
Відповідно до п. 5 Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.12.1995 року № Н/98-0808 вказану частину квартири було продано за 450 000 000 карбованців.
Зазначений вище Договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний № Н/95-0808 від 01.12.1995 року.
Між тим, такий договір сторонами нотаріально посвідчений не був, оскільки, чинним законодавством не було передбачено нотаріальне посвідчення такого договору.
Згідно із ст. 1 Закону України "Про товарну біржу", діяльність товарної біржі здійснюється у відповідності з цим Законом та діючим законодавством України, статутом біржі, правилами біржової торгівлі.
Розділом 4 Закону України "Про товарну біржу" визначені основні принципи правил ведення біржової торгівлі та здійснення біржових операцій, якими, зокрема, встановлено, що біржовою операцією вважається тільки та угода, яка відповідає сукупності умов, які передбачені ч. 1 ст. 15 Закону, а саме: якщо вона представляє собою купівлю-продажу, поставку, обмін товару, що допущені до обміну на товарній біржі; якщо її учасники ї членами товарної біржі; якщо угода надана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі (частини 2, 4 статті 15 Закону України "Про товарну біржу").
Отже, при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого від 01.12.1995 року за реєстровим № Н/95-0808 сторонами були дотримані всі умови, яких необхідно дотримуватися при укладенні договорів на товарній біржі, у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу".
За твердженням позивача сторонами було виконано умови договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.12.1995 в повному обсязі. Так, позивач сплатив відповідачам 450000000 (чотириста пятдесят мільйонів) карбованців (усю суму, передбачену договором), відповідачі після відчуження проданої квартири виселились із неї, позивач вселився в квартиру, користується нею в повному обсязі, сплачує комунальні та інші послуги.
Між тим, на даний час позивач не має можливості розпоряджатися квартирою, оскільки чинне законодавство передбачає нотаріальне посвідчення договорів, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна.
Зазначені обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в грудні 1995 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.
У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.
За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).
Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.
Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 слідує, при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з'ясувати чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи не втрачена така можливість.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні 01.12.1995 року Договору купівлі-продажу нерухомого майна з реєстровим № Н/95-0808 досягли згоди з усіх його істотних умов та виконали усі умови цього договору, але чинним на час його укладання законодавством не було передбачено нотаріальне посвідчення такого договору.
На підставі викладеного, суд вважає, що вищевказаний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений на Одеській Товарній Біржі, слід визнати дійсним у відповідності ст. 220 ЦК України.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно із ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. (ст. ст. 76-77 ЦПК України).
Відповідно до 81 Цивільного процесуального кодексу України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України).
За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 60, 81, 89, ч. 3 ст. 200, 206, 258-259, 263-265, 280, 281, 354 ЦПК України, суд, -
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/95-0808 від 01 грудня 1995 року, а саме 261/1000 частин квартири АДРЕСА_5, який укладений між ОСОБА_2, яка діяла від імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який було укладено на Одеській товарній біржі "Центр" та який зареєстровано у "Журналі реєстрації договорів об'єктів нерухомості" за реєстраційним номером Н/95-0808 від 01 грудня 1995 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: В.Я. Бондар