Справа № 466/9623/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/686/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: прокурора Панькевича Р.В., представника

ДТГО «Львівська залізниця» - Пантюшевої Н.М.,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

їхнього представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, від імені якого діє Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця», та Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 травня 2014 року у справі за позовом прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, від імені якого діє Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця», до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_6, правонаступниками якого є: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, третя особа - відділ Держземагентства у м. Львові, про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державного акту та державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року заступник прокурора Львівської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, від імені якого діє Державне територіально-галузеве об'єднання (далі - ДТГО) «Львівська залізниця», з позовом (а.с.1-5 т.1), в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог (а.с. 49-50 т.1), просив визнати незаконним та скасувати пункт 1.9 рішення Брюховицької селищної ради №580 від 25.09.2008 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі» про передачу ОСОБА_6 у власність земельної ділянки площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд на АДРЕСА_1; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 14.04.2009 року, виданий ОСОБА_6, та державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наслідками проведеної прокуратурою Львівської області перевірки додержання вимог земельного законодавства при відчуженні земель залізничного транспорту встановлено, що 25.09.2008 року сесією Брюховицької селищної ради прийнято рішення №580 «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі», пунктом 1.9 якого затверджено технічну документацію для видачі державного акту на право власності на землю і безоплатно передано у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення ОСОБА_6 видано оспорюваний державний акт на право власності на вказану вище земельну ділянку.

Під час проведення ДТГО «Львівська залізниця» інвентаризації земель та виготовлення державних актів на право постійного користування землями залізничного транспорту встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_6 знаходиться в смузі відведення залізниці, площа перетину з якою становить 0,0421 га, чим порушено вимоги закону, оскільки землі під державними залізницями, які належать до земель державної власності, не можуть передаватись у приватну власність, та порушено право ДТГО «Львівська залізниця» на користування землями залізничного транспорту для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху в адміністративних межах міста Львова від км4+850м до км11+106м, яке вона має відповідно до Закону України «Про транспорт», Закону України «Про залізничний транспорт» та Земельного кодексу України і яке підтверджується Планом смуги відведення земель лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці, розробленого Дорпроектом у 1962 році, довідкою про сплату земельного податку від 20.01.2014 року та витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.01.2013 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 08.05.2014 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила прокуратура Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, від імені якого діє ДТГО «Львівська залізниця», та ДТГО «Львівська залізниця», просять рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апелянтів, які є аналогічними за змістом, зводяться до того, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки доказам, які були подані стороною позивача на підтвердження права користування ДТГО «Львівська залізниця» спірною земельною ділянкою, та не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин і на які посилався позивач в обґрунтування свої вимог.

Зокрема, зазначають, що суд не дав належної правової оцінки доводам сторони позивача про правомірність набуття ДТГО «Львівська залізниця» права постійного користування спірною земельною ділянкою згідно з Планом смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах міста Львова від км4+850м до км11+106м, розробленим проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 року, який є належним та допустимими доказом, оскільки відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав, а відповідно до статей 1, 4 Положення про землі, надані транспорту, затвердженого постановою Центрального виконавчого комітету СРСР №58, Ради народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933 року, землями, наданими транспорту (в т. ч. залізничному), визнавались землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об'єктами залізничної інфраструктури. Дане Положення набрало чинності та діяло з 1939 року на підставі Закону СРСР «Про включення Західної України у склад СРСР із воз'єднанням її з УРСР» від 01.11.1939 року до набрання чинності постанови Ради Міністрів СРСР №24 від 08.01.1981 року «Про затвердження Положення про землі, надані транспорту».

Звертають увагу, що згідно зі ст.17 Закону України «Про основи містобудування», наданий стороною позивача План смуги відведення є містобудівною документацією, яка є основною для вирішення питань щодо вилучення, передачі земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Зазначають, що один примірник такого Плану, згідно з кутовою відміткою, був переданий на зберігання виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих, що підтверджує той факт, що орган місцевого самоврядування знав про наявність цього Плану, однак, суд дійшов безпідставного висновку про те, що Залізниця не передала Брюховицькій селищній раді План смуги відведення.

Крім того, апелянти вважають, що суд не дав належної правової оцінки витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.01.2013 року №40/01-15/225, якою визначено площу 18,75 га земельної ділянки, що перебуває в користуванні Львівської залізниці, а також довідці про сплату земельного податку від 20.01.2014 року №ПЧ-3-2/10, якою підтверджується сплата земельного податку за користування цією земельною ділянкою.

Також вказують, що судом не взято до уваги тієї обставини, що розміри земельної ділянки Залізниці, визначені Планом смуги відведення, відповідають даним, внесеним до Державного земельного кадастру, що підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.01.2013 року.

Звертають увагу на відсутність у Брюховицької селищної ради доказів на підтвердження віднесення спірної земельної ділянки до земель комунальної власності, а в технічній документації на виготовлення оспорюваного державного акту ОСОБА_6, - на відсутність позначення Залізниці, як суміжного землекористувача, та, відповідно, відсутність підписаного Залізницею акту встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_6

Зазначають, що суд не дослідив Схему розташування смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» на км7-8 дільниці Рудно-Підбірці, виготовлену ПП «Центр ринкових досліджень» на підставі топографо-геодезичних робіт, яка підтверджує наявність та площу перетину земельної ділянки Залізниці із земельною ділянкою відповідача ОСОБА_6

Вважають, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, не застосувавши до спірних правовідносин норми законодавства, на які позивач посилався, як на правову підставу своїх вимог, і неправильно застосував Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджену наказом Держкомзему від 18.05.2010 року №376, оскільки така Інструкція не була чинною на момент прийняття Брюховицькою селищною радою оспорюваного рішення №580 від 25.09.2008 року, на підставі якого був виданий відповідачеві ОСОБА_6 державний акт на право власності на землю, який є предметом спору.

Ухвалами Апеляційного суду Львівської області від 28.05.2014 року та від 05.06.2014 року відкрито апеляційне провадження за вказаними вище апеляційними скаргами і справу призначено до розгляду в апеляційному суді.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.06.2015 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників відповідача ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.10.2017 року відновлено провадження в даній справі і протокольною ухвалою цього суду від 19.12.2017 року залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до участі у справі, як правонаступників відповідача ОСОБА_6

У зв'язку з ліквідацією, відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року, Апеляційного суду Львівської області та створення нового - Львівського апеляційного суду, який розпочав свою роботу з 04.10.2018 року, вказана справа передана на автоматизований розподіл судових справ між суддями Львівського апеляційного суду, за наслідками якого для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Бойко С.М., суддів Копняк С.М. та Ніткевича А.В.

В даному складі суду ухвалою від 19.10.2018 року справу призначено до розгляду в апеляційному суді на 22.01.2019 року.

В судове засідання апеляційного суду, інші учасники справи, окрім сторони позивача та сторони правонаступників відповідача ОСОБА_6, не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи всі учасники були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм судових повісток, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому розгляд справи апеляційним судом проведено у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційних скарг, заперечення сторони правонаступників відповідача ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що оспорюваним пунктом 1.9 рішення 22 сесії 5 скликання Брюховицької селищної ради №580 від 25.09.2008 року затверджено технічну документацію для видачі державного акту на право власності на землю і безоплатно передано ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.7-9 т.1).

На підставі цього рішення, 14.04.2009 року ОСОБА_6 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на вказану вище земельну ділянку, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів за №01.09.438.00085 кн.01-7 (а.с.6 т.1).

На підтвердження права постійного користування землями смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах міста Львова від км4+850м до км11+106м позивач надав План смуги відводу цієї лінії від 1962 року, розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізної дороги СРСР -МПС (а.с.10-11 т.1).

Факт накладання земельної ділянки під смугою відведення цієї лінії та вказаної земельної ділянки, належної на праві власності ОСОБА_6, підтверджується викопіюванням з плану геодезичної зйомки смуги відведення земель ДТГО «Львівська залізниця» на проміжку від КМ7 до КМ8 в напрямку від станції Рудно до станції Підбірці (а.с.12 т.1), згідно з яким, площа накладення на земельну ділянку ОСОБА_6 становить 0,0421 га.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено права постійного користування ДТГО «Львівська залізниця» спірною земельною ділянкою, оскільки у нього відсутній державний акт та технічна документація на земельну ділянку в межах смуги відведення, ним не надано документів в підтвердження виносу меж земельної ділянки Львівської залізниці в натурі (на місцевості), а План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від 1962 року не може бути доказом в підтвердження права користування земельною ділянкою, оскільки він не затверджений органом місцевого самоврядування і не передавався до селищної ради.

Однак, з такими висновками районного суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно зі ст.67 ЗК України (2002 року), до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об'єктів транспорту. Землі транспорту можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до ст.68 ЗК України, ст.11 Закону України «Про транспорт» та ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об'єктів залізничного транспорту.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

У відповідності до п.«б» ч.4 ст.84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями.

Згідно з ч.2 ст.84 ЗК України, в редакції, чинній на момент прийняття Брюховицькою селищною радою оспорюваного рішення, право державної власності на землю набувалось і реалізовувалось державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЗК України, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

У відповідності до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР №58, Ради народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933 року було затверджено Положення про землі, надані транспорту, відповідно до п.4 якого, до земель, наданих транспорту, відносились землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об'єктами залізничної інфраструктури.

Це Положення набрало чинності та діяло на вказаних землях з 1939 року, на підставі Закону СРСР «Про включення Західної України у склад СРСР із возз'єднанням її із УРСР» від 01.11.1939 року, до набрання чинності постановою Ради Міністрів СРСР №24 від 08.01.1981 року «Про затвердження Положення про землі, надані транспорту». Нормами ст.1 вже цього Положення встановлено, що землями транспорту визнаються землі, надані підприємствам, установам і організаціям транспорту для здійснення покладених на них спеціальних задач. Розміри земельних ділянок, наданих для вказаних цілей визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації.

Нормами чинних на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1962 році нормативно-правових актів, а саме: ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Разом з тим, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства» (постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року).

Земельним кодексом УРСР (в редакції від 08.07.1970 року), постановою Верховної Ради УРСР від 18.12.1990 року, постановою Ради Міністрів СРСР від 27.01.1962 року №83 право позивача на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування гарантувалось.

Вимога Земельного кодексу України (2002 року) про переоформлення прав постійного користування земельною ділянкою до 01.01.2008 року рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп 2005 визнана неконституційною.

За змістом ст.17 Закону України «Про основи містобудування», наявний в матеріалах справи План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах міста Львова від км4+850м до км11+106м від 1962 року є містобудівною документацією. З урахуванням такої документації можуть бути вирішені питання щодо вилучення (викупу) передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Вказаний План погоджений з представником виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих.

За таких обставин, ДТГО «Львівська залізниця», за погодженням з органом місцевого самоврядування, значиться користувачем означеної у Плані відведення земельної ділянки і цей документ є належним доказом в підтвердження права позивача на постійне користування земельною ділянкою, розташованою в межах смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від км4+850м до км11+106м, яка відноситься до земель державної власності.

Крім того, право користування ДТГО «Львівська залізниця» названою вище земельною ділянкою площею 18,75 га підтверджується витягом з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, наданим відділом Держземагенства у м.Львові 30.01.2013 року, та довідкою від 20.01.2014 року за №ПЧ-3-2/10 про сплату земельного податку за земельну ділянку вказаної площі у 2012 та 2013 роках (а.с.31,32 т.1).

Стороною відповідачів не було надано інших доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували факт належності спірної земельної ділянки первинно до земель комунальної, а не державної, власності.

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм матеріального закону та наданих позивачем на підтвердження своїх вимог доказів, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем доведено право постійного користування земельною ділянкою, розташованою в межах смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах міста Львова від км4+850м до км11+106м, відповідно до Плану смуги відводу цієї лінії від 1962 року, розробленого проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізної дороги СРСР -МПС.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, порушене, невизнане або оспорюване право особи підлягає захисту у встановлений законом спосіб.

Пунктом «г» ч.3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може бути здійснено шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, за змістом ст.ст. 152, 155 ЗК України, визнання недійсним акта державного органу тягне за собою визнання недійсним й державного акта на право власності на земельну ділянку.

Враховуючи те, що земельна ділянка відповідачеві ОСОБА_6 була передана Брюховицькою селищною радою у приватну власність частково за рахунок земель, які знаходились у правомірному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», без попереднього їх вилучення у встановленому законом порядку, без зміни цільового призначення, без узгодження із залізницею, як суміжним землекористувачем, меж земельних ділянок, чим порушено права ДТГО «Львівська залізниця», як землекористувача, тому оспорюване позивачем рішення Ради в цій частині слід визнати незаконним і скасувати, що, в свою чергу, є підставою для визнання недійсним та скасування виданого на підставі такого рішення державного акту про право власності ОСОБА_6 на вказану вище земельну ділянку із скасуванням державної реєстрації права власності на неї.

Таким чином, з наведених вище мотивів та на підставі проаналізованих вище норм матеріального права, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги прокуратури Львівської області та Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 травня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, від імені якого діє Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця», - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пункт 1.9 рішення Брюховицької селищної ради №580 від 25.09.2008 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі» про передачу ОСОБА_6 у власність земельної ділянки площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд на АДРЕСА_1; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 14.04.2009 року, виданий ОСОБА_6, та державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 січня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_10