Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 635/8011/16-ц

провадження № 61-25209св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник відповідача - Калугіна Ольга Андріївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року в складі судді Караченцева І. В. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2018 року в складі колегії суддів: Котелевець А. В., Коваленко І. П., Піддубного Р. М.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі -

ПАТ КБ «ПриватБанк») про заборону вчинення дій.

Позовна заява мотивована тим, що 19 червня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 40 000,00 доларів США, зі сплатою процентів - 1,00 % щомісячно, строком до 18 червня 2027 року. Разом з тим, між сторонами було укладено ще два договори, а саме: договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передав у власність, а ОСОБА_4 прийняла у власність житловий будинок АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О. В., № 3955 та договір іпотеки

№ HAG4G101270105, предметом якого був указаний будинок. У зв'язку з ростом курсу долара по відношенню до гривні ОСОБА_4 порушила умови кредитного договору, оскільки не мала можливості сплачувати кредит. У жовтні 2016 року відповідач направляв на адресу позивача повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, який є предметом іпотеки, після спливу тридцяти денного строку з дня отримання даного повідомлення сторонній особі та реєстрацію права власності на вказаний будинок за

ПАТ КБ «ПриватБанк».

Посилаючись на те, що вказані дії банку є неправомірними, вчиненими з порушенням вимог частини першої статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 05 червня 2003 року № 898-ІV та з урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив на час дії указаного Закону заборонити

ПАТ КБ «ПриватБанк» звертати стягнення на спірний житловий будинок у позасудовому порядку.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня

2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що пред'явлений позов є неналежним способом захисту права, виходячи зі змісту статті 16 ЦК України.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2018 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня

2017 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав, апеляційний суд, виходив із відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

У травні 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не в повному обсязі досліджено всі обставини справи, не взято до уваги доводи та докази сторін у справі та неправильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 19 червня 2007 року між ОСОБА_4 та

ЗАТ КБ «ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № HAG4G101270105, відповідно до умов якого, ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 40 000,00 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 1,00 % щомісячно на строк до 18 червня 2027 року.

У цей же день укладено: договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, відповідно до умов якого ОСОБА_7 передав у власність, а ОСОБА_4 прийняла у власність указаний житловий будинок, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О. В. за реєстровим

№ 3955 та договір іпотеки № HAG4G101270105, предметом якого є вказаний житловий будинок, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О. В. за реєстровим

№ 3958.

Також, встановлено, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на спірне житло.

Крім того, у провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що вимоги про заборону ПАТ «ПриватБанк», який на думку позивача неправомірно направляє на її адресу повідомлення про продаж спірного житла в позасудовому порядку, звертати стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 36 Закону України «Про іпотеку» згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, не ґрунтуються на змісті умов, укладеного між сторонами

19 червня 2007 року іпотечного договору, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська