Справа № 159/1640/19 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/878/19 Категорія: 50 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Степанюк Олександр Вікторович, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Степанюка Олександра Вікторовича на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Степанюк О. В. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька та просить стягувати щомісячно з кожного з відповідачів на утримання батька ОСОБА_1 аліменти в розмірі 2000,00 грн щомісячно з дати подання позову і довічно, а також стягнути з відповідачів в користь позивача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у справі в сумі 6000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач на даний час є пенсіонером та отримує пенсію за віком, яка станом на 22.02.2019 становила 1497 грн. Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 у них народилось двоє дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано, про що 24.06.1999 в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу Ковельським міським відділом реєстрації актів громадянського стану зроблено запис № 106. Позивач вказує, що у нього відсутнє житло, інших доходів, крім вказаної пенсії, він не має, він є самотнім чоловіком похилого віку, на даний час перебуває на лікуванні у Голобській лікарні і по закінченні лікування опиниться на вулиці. Позивач звернувся до Благодійного фонду «Поліський дім милосердя», який погодився взяти його на проживання та утримання, однак, вартість такої послуги становить 4000,00 грн у місяць, які він не має змоги сплачувати, а діти на його звернення відмовили в наданні йому допомоги, тому позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Степанюк О. В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що факт відсутності житла у позивача свідчить про його скрутне матеріальне становище. Щодо необхідності проживання саме в Благодійному фонді «Поліський дім милосердя», то позивачу невідомі інші заклади подібного типу на території Волинської області, а щодо можливості перебування в закладах державної форми власності, то відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики № 549 від 29.12.2001 «Про затвердження типових положень про будинки-інтернати (пансіонати) для громадян похилого віку, інвалідів та дітей» до них приймаються особи, які не мають працездатних родичів, які зобов`язані їх утримувати, а у інших випадках - за наявності вільних місць при стовідсотковому відшкодуванні вартості їх утримання. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів ухилення позивача від виконання батьківських обов`язків. Факт оплати правової допомоги не свідчить про наявність коштів у позивача, оскільки кошти він позичив у своєї сестри та повинен їх повернути.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, представник позивача просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу в якому вказано, що шлюб між батьком та матір`ю було розірвано у 1994 році, коли вона з братом були неповнолітніми. З 1995 року відповідач ОСОБА_3 навчалась на стаціонарі в Волинському Державному Університеті ім. Лесі Українки, брат перебував в армії, де і продовжив службу, батько в квартирі, в якій проживав сам, створив заборгованість з оплати за комунальні послуги, яка рішенням суду від 18.02.2003 стягнута солідарно з батька та матері, яка там фактично не проживала, а батько, не сплативши заборгованість, виїхав з квартири. Ніякої допомоги її та брату позивач не надавав, на сьогодні вона сама є матір`ю 2-х неповнолітніх дітей. Доказів того, що батько насправді потребує матеріальної допомоги, матеріали справи не містять.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ухилявся від виховання дітей, що відповідно до ч. 1 ст. 204 СК України є підставою для відмови в задоволенні даного позову. Факт потреби матеріальної допомоги позивачем не доведено, що виключає можливість застосування ч. 1 ст. 202 СК України та обов`язок відповідачів утримувати свого непрацездатного батька.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пунктів 1-5 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Судом першої інстанції встановлено що згідно рішення Ковельського міського суду Волинської області від 09.06.1994, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , зареєстрований 31.05.1975, було розірвано про що, як вбачається з копії Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , 24.06.1999 в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу Ковельським міським відділом реєстрації актів громадянського стану зроблено запис № 106 (а.с. 45-46, 9).

Причиною розірвання шлюбу стало те, що ОСОБА_1 протягом останніх 10 років спільного сімейного життя зловживав спиртними напоями та на час розірвання шлюбу не працював (а.с. 45-46).

Під час перебування у шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народилось двоє дітей - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження (а.с. 11, 10).

Як вбачається з довідки, виданої 14.03.2019 року Голобською районною лікарнею № 2, ОСОБА_1 знаходиться на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділені Голобської райлікарні з 31.01.2019 по даний час (тобто по 25.03.2019 року - день подачі позову) - а.с. 14.

Розмір щомісячної пенсії позивача з грудня 2018 року становить 1497,00 грн., а прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць осіб, які втратили працездатність з 01.01.2019 встановлено у розмірі 1497 грн.(а.с.8, 20, 21).

Відповідно до довідки Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області від 26.03.2019 № 26/3.19 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 фактично за місцем реєстрації не проживає. Постійно проживає у Голобській районній лікарні (а.с. 12).

Певний час, до моменту госпіталізації до Голобської районної лікарні, позивач зі своєю матір`ю (до смерті останньої проживав) у своєї сестри за адресою: АДРЕСА_2 .

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 відомості про право власності, інші речові права відсутні (а.с. 15).

Будинок, в якому ОСОБА_1 зареєстрований ( АДРЕСА_1 ) та в якому він фактично проживав з своєю матір`ю ( АДРЕСА_3 ) були продані його матір`ю, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 16-19).

Відповідно до листа Благодійного фонду «Поліський дім милосердя» від 11.03.2019 № 11 вони готові взяти на проживання та повне утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при умові, що вони отримуватимуть 4000,00 грн в місяць (а.с. 13).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Позивач в позовній заяві посилається на вимоги ст.ст. 202 та 205 СК України.

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. (ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. (ст. 205 СК України).

Відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики № 549 від 29.12.2001 «Про затвердження типових положень про будинки-інтернати (пансіонати) для громадян похилого віку, інвалідів та дітей» до них приймаються особи, які не мають працездатних родичів, які зобов`язані їх утримувати, а у інших випадках - за наявності вільних місць при стовідсотковому відшкодуванні вартості їх утримання (п. 3.1., 3.5.).

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем надано суду докази про стан здоров`я (довідка про перебування на лікуванні), а також про те, що позивач має скрутне матеріальне становище (відсутність у нього постійного місця проживання, відсутність у власності житла, розмір його пенсії, який дорівнює визначеному прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, свідчить тільки про мінімальний рівень матеріального забезпечення), а тому факт потреби матеріальної допомоги позивачем доведено.

Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. 21 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 визначено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо належного виховання та утримання своїх дітей в період до їх повноліття, оскільки такий висновок зроблений тільки на підставі рішення Ковельського міського суду Волинської області від 09.06.1994 про розірвання шлюбу, в якому вказано, що ОСОБА_1 протягом 10 років зловживав алкогольними напоями та не працював, інших належних та допустимих доказів на підтвердження цього матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що відповідачі є працездатними за віком, доказів наявності в позивача інших дітей, можливості отримання допомоги від інших осіб матеріали справи не містять, а тому на підставі встановлених фактичних обставин та вказаних норм закону вважає на необхідне позов задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні з відповідачів на користь позивача судових витрати пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, оскільки вони не підтверджені документально (відсутній розрахунок таких витрат).

За ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. За ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли (держави). Матеріали справи не містять доказів звільнення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від сплати судового збору, а тому стягненню з відповідачів в користь держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України підлягає судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у мінімальному розмірі, визначеному законодавством.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Степанюка Олександра Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2019 року в даній справі скасувати.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн (п`ятсот гривень 00 копійок) щомісячно, починаючи з 25 березня 2019 року і довічно.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн (п`ятсот гривень 00 копійок) щомісячно, починаючи з 25 березня 2019 року і довічно.

В решті позову відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) та апеляційної скарги в розмірі 1152,60 грн (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні 60 коп.) по 960,50 грн (дев`ятсот шістдесят гривень 50 коп.) з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2019 року.

Головуючий

Судді