Постанова

Іменем України

03 вересня 2019 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/10363/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

за участю секретаря Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного авіаційного університету

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва

в складі судді Матійчук Г.О.

від 10 червня 2019 року

у справі №757/65179/17-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

до Національного авіаційного університету

про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що його звільнено з посади директора Навчально-наукового аерокосмічного інституту з порушенням трудового законодавства, звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Національного авіаційного університету про поновлення на займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року син ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на те що позивач у справі помер, а правовідносини які виникли між сторонами допускають правонаступництво, звернувся до суду із заявою про залучення його до участі у справі, як правонаступника позивача.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Залучено до участі у справі у якості правонаступників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції не взято до уваги, що правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та Національним авіаційним університетом не допускають процесуального правонаступництва, оскільки тісно пов`язані з особою позивача.

За наведених обставин просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10.06.2019 та закрити провадження у справі.

ОСОБА_3 , заперечуючи проти апеляційної скарги, подав відзив, посилаючись на те, що ухвала є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та висновків суду не спростовують.

Вважав, що положеннями ст. 1227 ЦК України передбачено правонаступництво у спорах про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому спадкоємці можуть претендувати на отримання таких коштів. Також, вказав, що залучення спадкоємців позивача до участі у справі, зокрема щодо підтримання позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 14.06.2016.

Представник відповідача - Шишов М.Ю. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Учасники справи: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним з наступних підстав.

Статтею 1219 ЦК України визначено перелік прав та обов`язків, які не входять до складу спадщини. Зокрема, згідно даної норми, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, а саме: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом в листопаді 2017 року, ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , просив визнати незаконним наказ про його звільнення, поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Таким чином, зважаючи на положення ст. 1219 ЦК України позовні вимоги про визнання наказу незаконним та поновлення на роботі є особистими немайновими вимогами, які нерозривно пов`язані з особою позивача (спадкодавця).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_3 , викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що відповідно до ст. 1227 ЦК України компенсаційна виплата - середній заробіток за час вимушеного прогулу, які заявлялися позивачем, входять до складу спадщини.

Як вірно зазначено ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу, вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною вимогою від вимоги про поновлення на роботі, відповідно до ст. 235 КзпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, за приписами статті 235 КЗпП України стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є компенсаційною виплатою у разі встановлення порушеного права позивача, а тому без вирішення вимоги про поновлення на роботі не підлягає окремому вирішенню.

За наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що дані трудові правовідносини не допускають правонаступництва.

Посилання ОСОБА_3 на постанову Верховного Суду України від 14.06.2016 по справі №2а-3490/10, в якій суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допускають правонаступництво, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки правовідносини у справі, яка переглядалася Верховним Судом України та у даній справі є різними.

Так, у справі, яка переглядалася Верховним Судом України судами встановлено, що на час смерті судовим рішенням вже було встановлено порушене право позивача та поновлено останнього на посаді, тоді як у справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, позивач помер до ухвалення судом рішення щодо вимог про поновлення на роботі.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що правовідносини у даній справі допускають правонаступництво, а тому ухвала підлягає скасуванню.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги скаржника про закриття провадження у справі судом апеляційної інстанції, з огляду на таке.

Дійсно, за приписами п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Проте, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 374 ЦПК України не наділений повноваженнями вирішувати питання про закриття провадження за наслідками перегляду ухвали суду про процесуальне правонаступництво

За вказаних вище обставин, питання про закриття провадження у справі, відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, належить вирішувати суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного авіаційного університету - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай