Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/2016/18

Провадження № 2/440/656/2019

29 січня 2019 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Гута О.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Буську в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Сторонибабської сільської ради Буського району про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася в суд з означеною заявою, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько ОСОБА_3, мати ОСОБА_4 померла раніше ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Після смерті батька відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку АДРЕСА_1 Позивач є спадкоємцем по закону до даного майна, фактично вступила в управління спадковим майном. Оскільки сестра та брат на дане спадкове майно не претендують, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок.

ОСОБА_2, до початку судового засідання, подала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить його задоволити.

Представник Сторонибабської сільської ради подав лист з проханням справу слухати у відсутності їх представника, позов визнають, заперечень щодо такого, не мають.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Свідоцтвом серії НОМЕР_2, повторно 01.06.2018 року, підтверджується факт смерті ОСОБА_3, про що зроблено актовий запис № 98 від 17.12.1992 року.

Як встановлено, спадкодавець заповіту не залишив.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) вказує, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 529 - 532 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями за законом у рівних частках є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, онуки і правнуки померлого, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (перша черга), а також брати і сестри, дід та бабка померлого (друга черга).

Оскільки сестра позивачки ОСОБА_5 та ОСОБА_8 відмовляються від спадщини після смерті батька в користь сестри, про що подали письмові заяви від 13.08.2018 року, позивач є єдиним спадкоємцем до даного майна.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Позивач фактично прийняла спадщину після смерті батька, вступила у володіння і розпорядження спадковим майном, несе витрати по утриманню та обслуговуванню будинку.

До спадкового майна належить житловий будинок АДРЕСА_1, інвентаризаційна вартість якого, згідно технічного паспорту, виготовленого ОСОБА_9 станом на 11.09.2018 р, на замовлення позивачки, становить 116476 гривень, відповідає технічним нормам забудови та придатний для проживання.

Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, ні за заповітом, ні за законом немає.

Обставин, які б спростовували твердження позивачки в позовній заяві, суд не знаходить.

Враховуючи вище викладене, те що відповідач позов визнає, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач набула права власності на спадкове майно на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 141, 200, 247, 258-259, 264, 265, 354 ЦПК України, ст. ст. 524-526, 527, 549 ЦК УРСР, суд -

ухвалив:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителькою АДРЕСА_2 право власності, в порядку спадкування за законом, на житловий будинок АДРЕСА_1, після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Буський районний суд Львівської області.

Суддя: Б. М. Журибіда