Дата документу 29.01.2019 Справа № 335/191/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 335/191/18

Провадження №22-ц/807/440/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Бєлки В.Ю., Дашковської А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

учасники справи:

представник позивача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» - Заболотна Римма Валентинівна,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018 року, повний текст якого складено 17 вересня 2018 року, в складі судді Макарова В.О. у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначало наступне.

ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву № б/н від 13.01.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2 500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 31.10.2017 року виникла заборгованість у загальному розмірі 29 680, 34 грн.

Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.01.2011 року в розмірі 29 680, 34 грн., яка складається з: 2 497, 68 грн. - заборгованість за кредитом, 25 293, 12 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1389, 54 грн. - штраф (процентна складова), а також судовий збір у розмірі 1 600, 00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 13.01.2011 року, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 2 497 грн. 48 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3 000 грн. 00 коп., штрафи - фіксована частина у сумі 500 грн. 00 коп., та процентна складова у сумі 1 389 грн. 54 коп., а також сплачений судовий збір в сумі 1 600 грн. 00 коп., а всього стягнуто 8 987 грн. 02 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд помилково дійшов висновку про переривання строку позовної давності у зв'язку зі сплатою відповідачем 21 січня 2017 року у рахунок погашення кредиту суми у розмірі 45 грн., а 16 червня 2017 року суми 5 грн. Надані банком докази, в тому числі виписка по рахунку, не підтверджує зазначену обставину. Станом на 30.09.2013 року клієнт отримав ліміт кредитування у розмірі 2 499, 56 грн., та виникла прострочена заборгованість. Отже, з цього моменту ОСОБА_3 мала 211 днів на повернення усієї суми кредиту, тобто строком до 29 квітня 2014 року. Або якщо рахувати у порядку обов'язкової сплати по 7% тіла кредиту щомісяця, строк повернення всього кредиту - до 10.12.2014 року. Подання позову до суду в січні 2018 року було здійснено з пропуском строку позовної давності. Крім того, зазначає, що наданий розрахунок заборгованості та виписка по рахунку не можуть вважатися належними та допустимими доказами.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що вимоги позивача щодо виникнення заборгованості у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Встановлено, що ОСОБА_3 13.01.2011 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», за змістом якої вона погодилась, що вказана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 4).

Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні останній для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.01.2011 року станом на 31.10.2017 року становить 29 680, 34 грн., яка складається з: 2 497, 68 грн. - заборгованість за кредитом, 25 293, 12 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1389, 54 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 3).

Факт підписання відповідної анкети-заяви відповідачем не оспроюється.

За нормами частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Виходячи з положень ст.ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, зобов'язання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитор надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином.

В даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору у наведений спосіб чинному законодавству України не суперечить.

Пунктами 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картковий рахунок, видає клієнту картку, його вид і строк дії визначені в Заяві і пам'ятці клієнта, підписанням яких клієнт і Банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття карткового рахунку, зазначена в розділі "відмітки Банку" заяви.

Підписання даного договору являється прямою і безумовною згодою держателя платіжної картки відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком.

Погашення кредиту - поповнення карткового рахунку держателя здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на картковий рахунок, а також шляхом договірного списання з інших рахунків клієнта (п.2.1.1.12.3 Умов і правил).

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банка проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому, банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, а саме у виписці по картрахунку відповідно до п. 4,9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попереднього повідомлення клієнта.

Цьому праву Банка кореспондується обов'язок клієнта, передбачений п.2.1.1.5.3 та 2.1.1.5.4 Умов та Правил надання банківських послуг: отримувати виписки про стан картрахунку і про здійснені операції по картрахунку та у разі незгоди із змінами Правил та/або Тарифів надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість за договором

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язався сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

З виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_3 07.08.2013 року активувала кредитну карту. Факт отримання кредитних коштів відповідачем не оспорюється.

Заборгованість за кредитом в розмірі 2 497, 68 грн. підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_3 (а.с. 115-116).

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 30.1.0.0/2-2018023/5736 від 08.06.2018 р., ОСОБА_3 згідно кредитного договору б/н від 13.01.2011 року отримала картки № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3, остання з яких має термін дії до останнього дня 12.2017 року (а.с. 100).

Рух коштів по вищезазначеним картам підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_3

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи зазначене, виписка по особовому рахунку боржника є належним доказом.

Таким чином, з виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт та відповідач користувалася кредитними коштами.

В суді першої інстанції ОСОБА_3 заявила про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином за кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Згідно п. 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 27) терміни та порядок погашення кредиту за кредитною картою з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також Овердрафта, який виникає за такими картами, наведений в Пам'ятці клієнта про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною Договору, а також встановлюється цим пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, а також заборгованість по кредиту. Згідно ст. 212 ЦК України, в разі наявності простроченого Кредиту (Овердрафта) - строком повернення Кредиту (Овердрафта) є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості.

З розрахунку вбачається, що заборгованість за кредитом виникла 30.09.2013 року, що не заперечується апелянтом.

Враховуючи п. 2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг, строком повернення кредиту в цій справі є 29.04.2014 року, з якого починається перебіг строку позовної давності.

Таким чином останнім днем звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом є 29.04.2017 року.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З виписки по особовому рахунку вбачається, що 27.01.2017 року було здійснено поповнення рахунку в терміналі самообслуговування на суму 45, 00 грн. та 16.06.2017 року на суму 5, 00 грн.

Отже, відповідач, здійснивши 27.01.2017 року платіж, перервала строк позовної давності.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом з дотриманням строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк не надав належних доказів, що відповідач дійсно перераховувала в рахунок погашення кредиту 21 січня 2017 року 45, 00 грн. та 16 червня 2017 року 5, 00 грн., є необґрунтованими. Належних, допустимих, достовірних доказів, які б спростували дані обставини відповідачем не надано.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції пояснив, що з приводу, на їх думку, неправомірних дій позивача щодо вищеназваних обставин, до правоохоронних органів не звертались.

Твердження апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості та виписка по особистому рахунку не узгоджуються між собою не відповідає матеріалам справи, оскільки з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, (а.с. 3-зворот) вбачається, що 21 січня 2017 року в рахунок погашення заборгованості внесено 45, 00 грн., а 16 червня 2017 року - 5, 00 грн.

ОСОБА_3 не спростувала належними та допустимими доказами той факт, що вона не вносила зазначені грошові кошти.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить доводів в частині висновків суду про зменшення судом першої інстанції розміру процентів за кредитним договором.

До того ж, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не оскаржує зазначене рішення суду.

В суді апеляційної інстанції представник банка пояснив, що погоджуються з рішенням суду першої інстанції в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 січня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка