ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5859/19 Справа № 180/1731/18 Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С. І. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Марганецької міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги ОСОБА_1 . мотивовані тим, що вона є матір`ю відповідачки та бабусею неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батько дітей записаний зі слів матері. Молодші діти живуть з матір`ю. Старші діти живуть з нею, матір веде аморальний спосіб життя, може тривалий час залишати дітей на її піклування.

Відповідачка отримує щомісячну допомогу на дітей як малозабезпечена сім`я, допомогу як одинока мати та соціальну допомогу по догляду за дитиною інвалідом, але гроші витрачає на свої потреби. Вона жодним чином не приймає участі у забезпеченні двох дітей, не цікавиться їх станом здоров`я, освіти, розвитку, не спілкується з ними, не відвідує їх, не вітає з днем народження. Вона самостійно утримує всіх двох внуків, піклується про них, намагається якнайкраще забезпечити їх інтереси, створила всі умови для їх проживання та розвитку. На підставі цього просить позбавити відповідача батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дітей та стимулювання батькам щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, беручи до уваги факт того, що ОСОБА_2 приймає участь у вихованні та утриманні дітей, а також те, що з боку позивача не надано безперечних доказів ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, суд першої інстанції не знайшов підстав для позбавлення її батьківських прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дітей, у їх матеріальному забезпеченні, не цікавиться станом їх здоров`я, освіти, розвитку, не спілкується з ними та взагалі не навідує їх, тоді як позивачка сама виховує та утримує онуків та намагається якнайкраще забезпечити їх інтереси.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, беручи до уваги факт того, що ОСОБА_2 приймає участь у вихованні та утриманні дітей, а також те, що з боку позивача не надано безперечних доказів ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, суд першої інстанції не знайшов підстав для позбавлення її батьківських прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що з позивачем ОСОБА_1 проживають двоє старших дітей відповідача ОСОБА_2 , а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копії довідки про склад сім`ї від 26.04.2018 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 створила всі умови необхідні дітям для проживання.

Мати цих дітей- ОСОБА_2 наркологічних протипоказань до виконання виховання дітей не має та на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Відповідно до характеристики наданої головою квартального комітету № 32 Марганецької міської ради, ОСОБА_2 з 2017 року зарекомендувала себе з позитивної сторони, скарг від сусідів не надходило, алкогольними напоями не зловживає, закінчує в будинку ремонт.

Відповідно ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Тобто, суд може позбавити батька або матір їх батьківських обов`язків лише у виключних випадках коли вони свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків та, як наслідок, негативно впливають на духовний та моральний розвиток дитини.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області № 2 від 18.01.2019 року відмовлено у наданні висновку щодо позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 по відношенню до дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має грунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратіфікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-Х11 передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

ОСОБА_2 в запереченнях проти позову вказала, що позивачка отримувала гроші від неї на дітей і вона не вчиняла винних дій щодо неучасті у вихованні дитини.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки нею в порядку ст. 81 ЦПК України ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 умисного ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Доводи апелянта в скарзі про те, що ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дітей, у їх матеріальному забезпеченні, не цікавиться станом їх здоров`я, освіти, розвитку, не спілкується з ними та взагалі не навідує їх, - колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, позивачем не надано.

Крім того у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав є необґрунтованими та безпідставними.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко