Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 214/9998/13-ц

провадження № 61-1784св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 , ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом, який уточнили у процесі розгляду справи, до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу кредиторами спадкодавця, посилаючись на те, що 15 січня 2011 року ОСОБА_8 отримав від них в борг грошові кошти в сумі 440 000 російських рублів (далі - руб.), які зобов`язався повернути до 25 грудня 2011 року, про що власноруч написав розписку. Крім того, у розписці зазначено, що в разі неповернення коштів у встановлений строк, позичальник має сплатити пеню в розмірі 40 руб. за кожний день прострочення. Не виконавши взятих на себе зобов`язань, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, у зв`язку з чим вони звернулися до нотаріальної контори з вимогами кредитора. Спадкоємцями померлого є його дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 , які відмовилися повертати борг у добровільному порядку. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 просили: стягнути в рівних частках з відповідачів на їх користь борг за договором позики в розмірі 440 000 руб., що станом на 25 грудня 2011 року еквівалентно 11 372,80 грн; неустойку (пеню) за прострочення виконання зобов`язання, виходячи з розрахунку 40 руб. за кожний день прострочення, яка станом на 01 жовтня 2015 року складає 55 280 руб., що еквівалентно 13 992 грн; проценти за обліковою ставкою Національного банку України (далі - НБУ) за період з 25 грудня 2011 року по 01 жовтня 2015 року - 35 245,70 грн; три проценти річних від простроченої суми - 4 818 грн, інфляційні втрати за період 01 січня 2013 року по травень 2015 року - 13 772 грн, а всього - 179 050 грн (по 89 525 грн з кожного спадкоємця). Вказаний борг просили стягнути за рахунок реалізації майна - житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані по АДРЕСА_1 .

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 27 листопада 2015 року, з урахуванням ухвали цього суду про виправлення описки від 14 грудня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_7 в рівних частках борг за договором позики в розмірі 111 372,80 грн, пеню за період з 26 грудня 2011 року по 01 жовтня 2015 року -13 921,60 грн, проценти за обліковою ставкою НБУ за період з 26 грудня 2011 року по 01 жовтня 2015 року - 32 515,52 грн, що разом складає 157 809,92 грн, тобто з кожного з відповідачів - по 78 904,96 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 27 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_7 в рівних частках заборгованість за договором позики від 15 січня 2011 року в загальному розмірі 457 467,67 руб., що за офіційним курсом НБУ на 06 квітня 2012 року складає 124 156,73 грн, по 62 078,36 грн з кожного відповідача. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2016 року в частині задоволення позову та розподілу судових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий апеляційний розгляд, а в решті (в частині відмови у зверненні стягнення на спадкове майно) - залишено без змін.

Останнім рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 задоволено частково. Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 27 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення боргу та розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_7 заборгованість за договором позики в рівних частках в загальному розмірі 476 432,88 руб., що за офіційним курсом НБУ на 06 квітня 2012 року складає 129 303,88 грн, по 64 651,96 грн з кожного відповідача. Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 3 389,60 грн судового збору, 1 300 грн витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи, а всього - 4 689,60 грн, по 2 344,30 грн з кожного відповідача. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

20 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення або роз`яснення рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року, в якій просив зазначити, що позивачі мають право на стягнення грошових коштів в солідарному порядку або стягнути з відповідачів борг в наступних частинах: ОСОБА_1 - 109 303,76 грн, ОСОБА_7 - 20 000 грн. Заяви мотивовані тим, що між ним та ОСОБА_7 було досягнуто згоди щодо іншого порядку розподілу боргу за договором позики.

Ухвалами Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року в задоволенні заяв ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі та про роз`яснення рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року відмовлено.

Судові рішення апеляційного суду мотивовані тим, що рішення суду, яке заявник просив роз`яснити, є зрозумілим та чітким,прийнятним відповідно до вимог чинного законодавства. Підстави для винесення додаткового рішення також відсутні, оскільки при ухваленні рішення від 21 березня 2017 року апеляційним судом були розглянуті всі позовні вимоги, які у своїй заяві ОСОБА_1 фактично просить змінити.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 подавдо Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 року, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд вирішив справу 05 грудня 2017 року, хоча він просив її розглянути після 20 грудня 2017 року за його участю. Він не отримував судової повістки та не знає, чий підпис у ній стоїть. Ще 31 березня 2014 рокуміж ним та ОСОБА_7 було досягнуто згоди щодо іншого порядку розподілу боргу за договором позики (ОСОБА_7 мала отримати лише 20 000 грн, а він - решту грошових коштів).

У березні 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що угода про розподіл боргу між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не була предметом розгляду в судах попередніх інстанцій. Позивачі просили стягнути на свою користь заборгованість за договором позики в рівних частинах. Заявник фактично хоче не отримати роз`яснення рішення суду, а змінити його резолютивну частину. Крім того, станом на 23 жовтня 2017 року рішення апеляційного суду було виконане в повному обсязі, про що свідчать розписки позивачів.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу.

17 травня 2018 року справа № 214/9998/13-ц надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до статті 220 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов`язковою. На додаткове рішення може бути подано скаргу. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Вказана норма процесуального закону встановлює, визначає та регламентує підстави вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України 2004 року; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Додаткове рішення суду - це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.

Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або розв`язати нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні.

Згідно із статтею 221 ЦПК України 2004 року якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, приватного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про роз`яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Заява про роз`яснення рішення суду розглядається протягом десяти днів. Неявка осіб, які брали участь у справі, і (або) державного виконавця, приватного виконавця не перешкоджає розгляду питання про роз`яснення рішення суду. Ухвала, в якій роз`яснюється рішення суду, надсилається особам, які брали участь у справі, а також державному виконавцю, приватному виконавцю, якщо рішення суду роз`яснено за його заявою.

Встановлено, що рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року було ухвалене в межах заявлених позовних вимог, в рішенні зазначена точна сума грошових коштів, які підлягають стягненню, вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, під час ухвалення судового рішення у березні 2017 року судом було розглянуто всі вимоги, зазначені в уточненій позовній заяві (том 2, аркуші справи 92-94), дана оцінка доводам та доказам, на які посилалися позивачі, на підставі чого ухвалено рішення про часткове задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши, що в заяві про ухвалення додаткового рішення або роз`яснення рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року ОСОБА_1 фактично просив змінити його резолютивну частину, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що конкретизація резолютивної частини рішення (зміна порядку стягнення грошових коштів) відсутня в переліку підстав, визначених статтею 220 ЦПК України 2004 року. Рішення суду, яке заявник просив роз`яснити, є зрозумілим та чітким,ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства.

Розгляд апеляційним судом справи за відсутності ОСОБА_1 не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. Звертаючись до суду з клопотанням про розгляд справи після 20 грудня 2017 року, заявник не підтвердив належними доказами поважність причин неможливості з`явитися у судове засідання до вказаної дати, а відповідно до частини другої статті 305 ЦПК України 2004 року неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Аргументи заявника про те, що йому не була вручена судова повістка, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Зматеріалів справи встановлено, що 06 листопада 2017 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було направлено ОСОБА_1 повідомлення про те, що розгляд справи відбудеться 05 грудня 2017 року о 09 год. 05 хв.

Вказане повідомлення було отримано ОСОБА_1 16 листопада 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том 3, аркуш справи 110).

Заявником не надано доказів на підтвердження того, що йому не належить підпис, який міститься в рекомендованому повідомленні.

Отже, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи апеляційним судом.

Доводи ОСОБА_1 про те, що 31 березня 2014 рокуміж ним та ОСОБА_7 було досягнуто згоди щодо порядку розподілу боргу за договором позики, а тому в рішенні від 21 березня 2017 року суд повинен був стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_7 лише 20 000 грн, а решту грошових коштів - присудити йому, є неспроможними, оскільки, як зазначено вище, вказане рішення було ухвалене в межах заявлених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. С. Жданова

М. Ю. Тітов