Ухвала

Іменем України

25 січня 2019 року

м. Київ

справа № 758/6822/17

провадження № 61-932ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В.І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, на постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року в складі колегії суддів: Ящук Т. І., Немировської О .В., Чобіток А. О., у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, Київська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_7 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з 2003 року до дня смерті ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, з яким заявник перебувала в зареєстрованому шлюбі з 26 травня 1973 року до 20 квітня 1999 року. Не зважаючи на офіційне розірвання шлюбу, сторони продовжували проживати разом, вели спільне господарство та з 2003 року нормалізували свої особисті відносини, фактично були подружжям, але не подавали заяву про повторну реєстрацію шлюбу. ОСОБА_4 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_7 05 травня 2017 року заявник звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті її цивільного чоловіка ОСОБА_7 Листом № 1100/02-14 від 05 травня 2017 року нотаріальна контора повідомила їй, що на підтвердження її права на прийняття спадщини за законом як спадкоємця четвертої черги, який проживав зі спадкодавцем однією сім'єю не менш п'яти років до часу відкриття спадщини, необхідно звернутися до суду.

ОСОБА_4 просила суд встановити факт проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_7 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме: з 2003 року до дня смерті ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з необхідністю оформлення спадщини за законом та одержання свідоцтва про право на спадщину.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_8, яка не брала участі у справі та не була залучена як заінтересована особа, хоча є спадкоємцем першої черги. Вказувала, що вона є матір'ю померлого, спадкоємцем першої черги і подала заяву про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги, а про існування оскарженого рішення їй стало відомо 13 липня 2018 року з позову ОСОБА_4 про зміну черговості права на спадкування.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року клопотання ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року скасовано. Заяву ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без розгляду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_8 не визнає права ОСОБА_4 на спадкування за законом як спадкоємиці четвертої черги спадкування, та стверджує, що ОСОБА_4 не проживала разом з померлим ОСОБА_7 у період, зазначений в рішенні суду, оскільки виїхала на проживання до Сполучених Штатів Америки, де знаходилась постійно, а до України поверталась лише час від часу на нетривалий період. ОСОБА_4 16 лютого 2018 року звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_8, 1923 року народження, про зміну черговості одержання права на спадкування, зазначаючи про те, що мати померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подала до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7, як спадкоємець за законом першої черги. При цьому вказувала, що факт спільного проживання однією сім'єю з померлим підтверджується рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року. У вказаній позовній заяві позивач ОСОБА_4 просить змінити черговість одержання права на спадкування після померлого ОСОБА_7 та надати ОСОБА_4, як спадкоємцю четвертої черги, право спадкувати разом із спадкоємцем першої черги після померлого ОСОБА_7 Визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов'язане з наступним вирішенням спору про право. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Оскільки не було підстав для розгляду заяви про встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження, то така заява підлягала залишенню без розгляду з роз'ясненням заявнику, що вона має право подати позов на загальних підставах.

03 січня 2019 року ОСОБА_4 засобами поштового зв'язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_5, на постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

При цьому ОСОБА_4 просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції отримала 04 грудня 2018 року. На підтвердження вказаних обставин надає конверт, адресований Київським апеляційним судом ОСОБА_4, зі штрихкодовим ідентифікатором поштового відправлення № 460.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції не в повній мірі враховано фактичні обставини та докази, що мають значення для справи. Зокрема, суд не звернув уваги на те, що на момент подачі заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю і ухвалення рішення судом першої інстанції спору про право не було, оскільки ОСОБА_8 звернулася до нотаріальної контори лише у серпні 2018 року. Апеляційний суд безпідставно відкрив апеляційне провадження, адже апеляційна скарга ОСОБА_8 подана з пропуском процесуального строку. Крім того, задовольняючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції не врахував, що ОСОБА_8 не надала суду належних доказів на підтвердження родинних зв'язків із померлим ОСОБА_7

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 234 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення частини першої статті 234 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів. У разі наявності спору про право, наявність або відсутності факту, що має юридичне значення встановлюється судом в порядку позовного провадження при вирішенні спору про право.

Встановивши наявність спору про право, апеляційний суд зробив правильний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та залишення заяви ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією чоловіка та жінки без шлюбу без розгляду.

Аргумент касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно відкрив апеляційне провадження, адже апеляційна скарга ОСОБА_8 подана з пропуском процесуального строку, необґрунтований.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 727/6552/15-ц зроблено висновок, що

«оскільки апеляційним судом розглянуто в апеляційному порядку спір по суті та ухвалено у справі нове рішення суду про задоволення позовних вимог без попереднього вирішення питання про поновлення пропущеного позивачем строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції яке набрало законної сили, чим порушено вимоги процесуального законодавства України, принцип правової визначеності та права відповідача у справі на справедливий судовий розгляд за пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З цих підстав оспорюване в касаційному порядку рішення апеляційного суду вважати законним і обґрунтованим не можна».

Аналіз змісту ухвали Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року свідчить, що суд розглянув клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та поновив строк, вказавши підстави його поновлення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від

19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка підписана представником ОСОБА_5, на постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року у справі за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: Чотирнадцята київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6, Київська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель