КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 362/1423/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1531/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Корнієнко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби в Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України,

за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Київській області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року,

встановив:

у березні 2017 року заявник звернулась до суду із заявою, у якій просила встановити факт її постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року заяву було задоволено, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 на території України станом до 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Не погоджуючись із рішенням, начальник Управління Державної міграційної служби України в Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., представника апелянта, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 19891 року, заявник посилалась на те, що з невідомих причин її батьками не було належним чином оформлено документи та встановлення такого факту необхідно їй для приведення їх у відповідність до норм законодавства.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року заяву було задоволено, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 на території України станом до 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявник ОСОБА_3 з 1990 року постійно проживає на території України, що підтверджується матеріалами справи та встановлено в судовому засіданні.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає встановленим у справі обставинам та зроблений із порушенням норм процесуального права.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що Васильківський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Київській області не є належною заінтересованою особою у даній справі, оскільки відповідно до Положення про Управління Державної міграційної служби України у Київській області, затвердженого наказом ДМС від 18.07.2011 № 28, Васильківський РВ УДМС у Київській області є районним відділом УДМС в Київській області та утворений без створення юридичної особи, тоді як відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 № 658 «Про утворення територіальних органів Державної міграційної служби України» Управління Державної міграційної служби України у Київській області здійснює реалізацію державної політики у сферах міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб. Також апелянт вказував на те, що судом залишено поза увагою те, що заявником не було вказано дійсну мету встановлення відповідного факту, який має юридичне значення.

Подана заява містить суперечливі доводи про те, що після народження заявника її батьками не було належним чином оформлено її документи, тоді як до суду надано копію паспорту, з якого вбачається, що ОСОБА_3 народилась у Республіці Азербайджан та є її громадянкою, у зв'язку з чим її проживання на території України підпадає під дію Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в частині законності проживання на території України.

За обліками Управління Державної міграційної служби України в Київській області відомості про реєстрацію місця проживання заявника та членів її сім'ї відсутні. Жодних документів, що підтверджують факт проживання заявника на території України, в матеріалах справи немає.

За перевіркою, здійсненою територіальними органами Державної міграційної служби, ОСОБА_3 на території України з заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не зверталась, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не отримувала. Клопотань щодо продовження строку перебування в Україні, надання дозволу на імміграцію, оформлення посвідки на постійне або тимчасове проживання, встановлення належності до громадянства України та оформлення набуття громадянства України не подавала.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України в редакції, що діяла на час розгляду справи, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Положеннями ст. 235, 258 ЦПК України у вказаній редакції визначено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Матеріали справи свідчать про те, що при зверненні до суду із заявою ОСОБА_3 було надано копію паспорту громадянина Республіки Азербайджан строком дії з 18 листопада 2008 року по 17 листопада 2018 року. Інших доказів на підтвердження викладених у заяві доводів матеріали справи не містять.

Рішення суду першої інстанції не містить жодних посилань на докази, на підставі яких було зроблено висновок про наявність підстав для встановлення зазначеного факту. Докази повідомлення учасників справи про її розгляд та направлення їм процесуальних документів у матеріалах справи також відсутні.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В даному випадку, заява про встановлення факту розглянута із порушенням норм процесуального права, оскаржуване рішення ухвалене на підставі неповно з'ясованих обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції визнав встановленими недоведені обставини.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Крім того, з ОСОБА_3 слід стягнути на користь Управління Державної міграційної служби України в Київській області судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 480 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Київській області задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2017 року скасувати та постановити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересована особа - Васильківський районний відділ Управління Державної міграційної служби в Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Управління Державної міграційної служби України в Київській області судовий збір в розмірі 480 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 28 січня 2019 року.

Головуючий

Судді