Ухвала

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 428/16288/18

провадження № 61-16236 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 березня 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 15 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» (далі - ПрАТ «Азот») та просив стягнути з ПрАТ «Азот» на свою користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з місяця звільнення по місяць виплати нарахованої заробітної плати у розмірі 4 001 грн 63 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з наступного дня після прийняття рішення по справі № 428/13694/17 та моральну шкоду у розмірі 25 тис. грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 01 вересня 2017 року по 30 вересня 2018 року у розмірі 4 001 грн 63 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 травня 2018 року по 13 вересня 2018 року, включно, визначений без утримання податків й інших обов`язкових платежів, у розмірі 23 494 грн 17 коп., моральну шкоду у розмірі 2 тис. грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Луганського апеляційного суду від 15 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 березня 2019 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

У вересні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 березня 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 15 липня 2019 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення строку для розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом ураховано, що ціна позову не перевищує встановленого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та досліджено й взято до уваги: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства та незмінну судову практику у цій категорії справ.

Посилання у касаційній скарзі про те, що справа має для заявника виняткове значення є безпідставними й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 березня 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 15 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта