ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/4817/5/19 Доповідач - Ткач З.Є.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Романюк Х.Ю.

з участю ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2, представника ТОВ «Тернопільхлібпром» - адвоката Менюка С.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №607/15468/18 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільхлібпром" про стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Тернопільхлібпром» про стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільнені за період з 25 листопада 2017 року по 10 серпня 2018 року в розмірі 223 211 грн. 38 коп.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 листопада 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 січня 2019 року рішення суду скасовано та постановлено нове рішення, яким стягнуто з ТОВ «Тернопільхлібпром» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки в розмірі 81118,80 грн коп. без відрахування встановлених законодавством податків і платежів. Стягнуто з ТОВ «Тернопільхлібпром» на користь держави судовий збір в розмірі 811 грн. 80 копійок.

В заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, мотивуючи тим, що дане питання не було вирішено судом апеляційної інстанції.

В запереченнях на заяву представник ТОВ «Тернопільхлібпром» просив відмовити у задоволенні заяви, обґрунтовуючи тим, що розмір витрат на правничу допомогу, вказаний у заяві, є неспівмірним з ціною заявленого позову та позивачкою не надано доказів про здійснення нею витрат у зв'язку з наданням правової допомоги.

Розглянувши доводи викладені у заяві матеріали справи, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч.3-6 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження заявлених вимог представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2, надав засвідчені ним же копію договору №10/07-Ц про надання правничої допомоги від 10 липня 2018 року, копію доповнення до договору №Ю/07-Ц про надання правничої допомоги від 10 липня 2018 року та копію акту від 12 листопада 2018 року про надання правничої допомоги згідно з договором №10/07-Ц про надання правничої допомоги від 10 липня 2018 року.

Відповідно до акту від 12 листопада 2018 року про надання правничої допомоги згідно з договором №10/07-Ц про надання правничої допомоги від 10 липня 2018 року розмір гонорару за консультацію з приводу подання позовної заяви становить 2000 грн., за правовий аналіз питань щодо можливості подання позову розмір гонорару становить 12000 грн., за консультацію, яка полягала у роз'ясненні КЛІЄНТУ питань подання позову розмір гонорару становить 2000 грн., за складання позовної заяви розмір гонорару становить 20000 грн. і за представництво інтересів КЛІЄНТА у цивільній справі розмір гонорару становить 12000 грн.

Загальна сума гонорару станом на 12 листопада 2018 року становить 48000 грн.

Проте, як пояснила в суді апеляційної інстанції позивачка та її представник, позивачка не сплатила адвокату обумовлену у договорі та акті про надання правничої допомоги суму гонорарів і відповідно не надала докази понесених нею витрат пов'язаних з оплатою за отриману правничу допомогу, що є головною умовою для вирішення даного питання і стягнення понесених витрат.

При цьому суд апеляційної інстанції не погоджується із доводами представника ОСОБА_2 про те, що відповідно до положень п. 1) ч. 2 ст. 137 та ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню попередній розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката, без підтвердження здійснення відповідних витрат.

Ці доводи не відповідають положенню п 2) ч. 2 ст. 137 ЦПК України, якою встановлено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, підставою для стягнення коштів є реально понесені стороною витрати на виконання угоди укладеної з адвокатом про надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження цих обставин суду, крім договору про надання правничої допомоги та акту про надання правничої допомоги згідно з договором про надання правничої допомоги, також повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Оскільки оплата за надання правничої допомоги не підтверджено належними доказами, підстав для задоволення заяви позивачки, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, не має.

На підставі викладеного та керуючись статтями 133, 134, 137, 270, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повна постанова складена 04 лютого 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.