Справа № 372/1372/18
Провадження № 2-120/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі Євдокімова В.С.,

представників ОСОБА_1. ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 Огли до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми боргу за договором позики.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.12.2017 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача у позику 1134000,00 грн., що було еквівалентно 42000,00 доларам США, на підтвердження чого власноруч написав розписку. Згідно розписки відповідач зобовязувався повернути позичені кошти шляхом щомісячного часткового повернення коштів у національній валюті України у сумі, що буде еквівалентна 1000,00 доларам США по курсу Національного банку України на день повернення коштів, остаточне повернення коштів відповідач зобовязувався здійснити до 29.03.2025 року. Оскільки виконання договору не відбулося, відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань, тому, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, позивач просить стягнути із ОСОБА_5 на його користь суму боргу у розмірі 1134000,00 грн.

Ухвалою судді від 26.06.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.06.2018 року в задоволенні заяви позивача по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 огли до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики відмовлено.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2018 року справу передано судді Зінченко О.М..

Ухвалою суду від 25.07.2018 року прийнято справу до провадження.

20.09.2019 року постановою колегії суддів апеляційного суду Київської області ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 26.06.2018 року про відмову у забезпеченні позову скасовано та прийнято нову постанову. Заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 огли ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволено частково.

Ухвалою суду від 14.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав з наведених у ній підстав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав до суду відзив в якому зазначив, що розписка від 27.12.2017 року не може бути договором в розумінні глави 16 ЦКУ, також вказана розписка не може бути допустимим доказом по справі, тому відповідач просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що позивач у своїй позовній заяві не надав достатніх доказів, щодо обґрунтування позовних вимог, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що 27.12.2017 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 ОСОБА_4 огли позику в розмірі 1134000,00 грн., що було еквівалентно 42000,00 доларам США, на підтвердження чого власноруч написав розписку. Згідно розписки відповідач зобовязувався повернути позичені кошти шляхом щомісячного часткового повернення коштів у національній валюті України у сумі, що буде еквівалентна 1000,00 доларам США по курсу Національного банку України на день повернення коштів, остаточне повернення коштів відповідач зобовязувався здійснити до 29.03.2025 року.

Як вбачається з матеріалів, позивачем було направлено відповідачу пропозицію щодо добровільної сплати позики, проте відповідачем даний факт проігноровано, заборгованість не сплачено.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач зобов'язання за договором позики від 27.12.2017 року не виконав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8810 грн. 00 коп. та 352 грн. 40 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 322, 509, 525, 526, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України; ст. ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_7 ОСОБА_4 Огли задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання: 08720, Україна, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 ОСОБА_4 Огли (місце проживання: 01010, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики в сумі 1134000 грн. 00 коп. та сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 8810 грн. 00 коп. та 352 грн. 40 коп., а всього 1143162 грн. 40 коп..

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Зінченко