Справа №303/2838/18
2/303/24/19
ряд. стат. звіту - 26
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2019 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого - судді Монич В.О.

секретар судового засідання Лаврів Е.І.

Справа №303/2838/18 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач - представник ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 вересня 2007 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, уклали Кредитний договір № 303/07-07 відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 2000 доларів США на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до Положень кредитного договору, нарахування та сплата процентів за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування Кредитом у періоді, за який нараховуються проценти. При розрахунку процентів річних приймається рік, що умовно дорівнює 360 днів, а також враховується день надання та не враховується день погашення. Так, свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав, надавши грошові кошти Боржнику, що підтверджується копією заяви на видачу готівки №1 від 17 вересня 2007 року. Також, в забезпечення виконання зобов'язань 17 вересня 2007 року позивач та ОСОБА_2 уклали Договір Поруки №303/07-07. Однак, у порушення умов Кредитного договору та Договору Поруки відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свої зобов'язання не виконують, у зв'язку з чим станом на 24 квітня 2018 року у них виникла заборгованість у розмірі 3073,79 доларів США, які позивач просить стягнути та судові витрати в розмірі 1762 грн. Ухвалою суду від 24 травня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, які належним чином повідомлялися про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, в судове засідання не зявились.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 04.12.2018 року подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення. Просили відмовити в позові із застосування строків позовної давності, подали письмові заперечення проти позову.

Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17 вересня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту №303/07-07, відповідно до якого Позивач надав відповідачу кредит в сумі 2000 доларів США зі сплатою 14,0 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення до 16 вересня 2008 року. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, кредит надається Позичальнику на поточні потреби (а.с.5-7). 17 вересня 2007 року між ПАТ Укрсоцбанк та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №303/07-07, відповідно до пункту 1.1 якого, Поручитель зобов'язується перед Кредитором солідарно відповідати за виконання Позичальником умов щодо сплати суми Кредиту, відсотків за користування Кредитом, а також можливих комісій та штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту №303/07-07 укладеного між Кредитором та Позичальником 17 вересня 2007 року (а.с.10). Так, з копії Заяви на видачу готівки №1 від 17 вересня 2007 року вбачається, що ОСОБА_1 ОСОБА_5 видано кредит згідно Кредитного договору №303/07/07 від 17 вересня 2007 року в розмірі 2000 доларів США, що еквівалент у гривнях складає 10 1000 грн. (а.с.8).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 303/07-07 від 17 вересня 2007 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ОСОБА_5 складає 3073 (три тисячі сімдесят три) доларів США 79 центів, з яких: 1495,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 902,17 доларів США - заборгованість за відсотками; 421,54 доларів США - пеня; 254,23 доларів США - інфляційні втрати.

Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина 1 стаття 626 Цивільно кодексу України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

На підставі статтей 553, 554 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків. У відповідності до статті 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач вказує на те, що у звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором договором № 303/07-07 від 17.09.2007 року за період з 17.09.2007 року по 16.09.2008 року виникла заборгованість в розмірі 3073,79 доларів США., з яких: 1495,85 доларів США - заборгованість за кредитом; 902,17 доларів США - заборгованість за відсотками; 421,54 доларів США - пеня; 254,23 доларів США - інфляційні втрати.

Разом з тим суд звертає увагу на наступне. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.ст. 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як встановлено в ході судового розгляду, сторони визначили строк дії договору, який набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов?язань (п. 7.3. кредитного договору). Також сторони узгодили кінцевий строк повернення кредиту - до 16.09.2008 року (п. 1.1.1. кредитного договору), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 166,00 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором , починаючи з жовтня 2007 року та зі сплатою останньої частини в розмірі 174, 00 доларів США до 16.09.2008 року з кінцевим терміном повернення заборгованості до 16.09.2008 року. (п. 1.1.1. кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Таким чином слід прийти до висновку, що поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Розглядаючи цей спір судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У звязку цим судом встановлено, що відповідачем остання оплата по кредиту була здійснена 15.01.2008 року, наступний платіж повинен бути зроблений у лютому 2008 року, чого відповідачем зроблено не було.

Таким чином встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом тільки 15.05.2018 року, будь-яких дій, які б свідчили про переривання позовної давності до вимоги позивачем вчинено не було, підстав для поновлення пропущеного строку позивач не навів, а тому позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Додатково суд звертає увагу на те, що позивачем в ході судового розгляду жодними належними та допустимими доказами не підтверджено факту продовження дії договору до повного виконання позичальником своїх зобовязань.

Крім того суд вважає за необхідне звернути і на наступне. Звертаючись до суду позивачем заявлено вимоги про солідарне стягнення заборгованості також з поручителя.

Як було зазначено вище, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 17 вересня 2007 року між ПАТ Укрсоцбанк та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №303/07-07, відповідно до пункту 1.1 якого, Поручитель зобов'язується перед Кредитором солідарно відповідати за виконання Позичальником умов щодо сплати суми Кредиту, відсотків за користування Кредитом, а також можливих комісій та штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених Договором кредиту №303/07-07 укладеного між Кредитором та Позичальником 17 вересня 2007 року (а.с.10).

Відповідно до п. 4.2. договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання забезпеченого ним зобовязання.

Будучи за своєю правовою природою зобовязанням порука припиняється на загальних підставах, передбачених главою 50 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Крім того, у ст. 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Виходячи із ч. 4 ст. 559 ЦК України такий строк може бути передбачений в договорі або визначений в законі. Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Частина 1 ст. 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Водночас абзац другий ч. 1 ст. 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У звязку з цим суд звертає увагу на те, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Враховуючи зазначене вище суд приходить до висновку, що договір поруки, в силу приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України, є такими, що припинив свою дію, що в будь-якому випадку виключає задоволення позову до поручителя в цьому спорі.

Саме такі висновки зробив Верховного Суду України, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України (постанова від 17.09.2014 року, справа № 6- 53 цс 14; постанова від 17.09.2014 року, справа № 6-41цс14; постанова від 10.09.2014 року, справа № 6-32цс14; постанова від 02.09.2015 року, справа № 6-438цс15).

З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт того, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду за захистом порушеного права з пропущенням, встановленого ст. 257 ЦК України, трирічного строку позовної давності, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову з цих підстав.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 527, 553, 554 610, 611, 612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», , індекс 03150, м.Київ, вул. Ковпака, 29.

Відповідач - ОСОБА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, індекс 89600, м.Мукачево, вул.І.Зріні, буд.№174, кв.№2, Закарпатської області.

Відповідач - ОСОБА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, індекс 89600, м.Мукачево, вул.Молодіжна, буд.№17, кв.№20, Закарпатської області.

Головуючий В.О.Монич