печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Литвинової І. В.

при секретарі судових засідань Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою судді від 30 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху, на виконання якої 07 червня 2019 року представником позивача подано оригінал квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою судді 18 червня 2019 року у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку.

Позивач, звертаючись до суду із позовом, просив суд визнати виконавчий напис від 25 серпня 2016 року, зареєстрований у реєстрі № 3479, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А. А. щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості у розмірі 2 959, 85 Євро, що еквівалентно на день вчинення виконавчого напису станом на 30 червня 2016 року за курсом Національного банку України 27, 56 грн і складає 81 573, 47 грн, за період з 10 квітня 2008 року по 30 червня 2016 року, таким, що не підлягає виконанню, і стягнути судовий збір. В обґрунтування позову вказано, що позивач та АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» уклав 10 квітня 2008 року кредитний договір, за умовами якого позивач отримав крикет у розмірі 900, 00 Євро у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою процентів за користування кредитом. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2015 року у справі 638/986/14-ц за позовом АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 встановлено, що банк звернувся до суду із спливом строку позовної давності, тому у задоволенні позову відмовлено. Разом з тим, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А. А. за заявою банку про стягнення боргу за кредитним договором від 17 квітня 2008 видав оспорюваний виконавчий напис № 3479 від 25 серпня 2016 року.

Засобами поштового зв`язку 04 липня 2019 року до суду надійшла заява нотаріуса про розгляд справи без участі його та його представника.

11 липня 2019 року до суду представником відповідача АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» подано відзив на позов, у якому позовні вимоги визнані не були, вказано, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

02 вересня 2019 року представник відповідача АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» подала через Відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян заяву про розгляд справи без її участі та відмовити у задоволенні позовних вимог, а 05 вересня 2019 року представник позивача подав заяву також про розгляд справи за його відсутності, позов позивач підтримує та просить задовольнити.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до заяви від 10 квітня 2008 року, отримав у ПАТ «КБ «ПриватБанк» картку «кредитка Універсальна» з 30-денним пільговим періодом та з розміром кредитного ліміту 900, 00 Євро, востаннє зняття коштів з якої було здійснено 17 вересня 2008 року.

ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» та ОСОБА_1 з вимогами про стягнення заборгованості у розмірі 25 323, 96 грн, посилаючись на невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 17 квітня 2008 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 10 листопада 2015 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, у межах якої він міг звернутися до суду з даними вимогами.

Разом з тим, 09 серпня 2016 року банк звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А. А. із заявою про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору № б/н від 10 квітня 2008 року, для стягнення боргу у розмірі 2 959, 85 Євро, що еквівалентно на день вчинення виконавчого напису станом на 30 червня 2016 року за курсом Національного банку України 27, 56 грн і складає 81 573, 47 грн, за період з 10 квітня 2008 року по 30 червня 2016 року, надавши копію кредитного договору, засвідчену виписку з особового рахунку боржника, вимогу про усунення порушень за кредитним договором, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку, опис вкладення в цінний лист, установчі документи банку, витяг з ЄДРПОУ щодо ПАТ КБ «Приватбанк», довіреність представника банку, паспорт представника банку.

Заява банку приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А. А. була задоволена і 25 серпня 2016 року видано виконавчий напис № 3479, яким запропоновано стягнути з позивача грошові кошти у сумі 2 959, 85 Євро, що за курсом 27, 56 грн, відповідно до службового розпорядження НБУ від 30 червня 2016 року, складало 81 573, 47 грн, період за який провадиться стягнення - з 10 квітня 2008 року по 30 червня 2016 року.

На підставі заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та виконавчого напису № 3479 від 25 серпня 2016 року, постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ярмоленко О. В. 12 травня 2017 року відкрито виконавче провадження № 53901461 про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 81 573, 47 грн.

За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Відповідно до ст. 88 зазначеного закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено, за даних обставин можна констатувати безспірність лише з тієї точки зору, що спір між банком та позичальником ОСОБА_1 станом на день звернення до нотаріуса вже був вирішений не на користь АТ КБ «Приватбанк» і підстави для стягнення з ОСОБА_1 суми боргу відсутні.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто позов є обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий у розмірі 768, 40 грн, підлягають стягненню з банка-відповідача.

Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правову допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу правничу допомогу, пов`язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За частиною третьої статі 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Керуючись положеннями статті 137 ЦПК України, судом відхиляється позов у частині відшкодування за рахунок відповідача на користь позивача суми у розмірі 13 500 грн за отриману правничу (правову) допомогу, оскільки на підтвердження понесених витрат, стороною позивача не вказано який обсяг часу було витрачено на виконані роботи (надані послуги).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст.1-16, 18, 259, 628, 630, 634, 663 Цивільного кодексу України,

ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат»,

ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного тов ариства «Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Київський відділ державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 25 серпня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 3479, щодо звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості в розмірі 2 959, 85 Євро, що еквівалентно на день вчинення виконавчого напису станом на 30 червня 2016 року за курсом Національного банку України 27, 56 грн і складає 81 573, 47 грн, за період з 10 квітня 2008 року по 30 червня 2016 року, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (, поштовий індекс адреси місцезнаходження 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, Набережна Перемоги, буд. 50, поштовий індекс адреси реєстрації юридичної особи 01601, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 1-Д) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , поштовий індекс адреси проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 768, 40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова