Провадження № 22-ц/812/1505/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 вересня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

за участю заявника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2019 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Чулупом О.С., дата складання повного тексту незазначена, за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Златобанк» (далі - ПАТ «Златобанк») про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Обґрунтовуючи заяву вказував, що Центральним районним судом м. Миколаєва розглядалася цивільна справа за його позовом до ПАТ «Златобанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договорами банківського вкладу.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що ПАТ «Златобанк» не має змоги виплатити одноразово йому грошові кошти у сумі 3843857,27 грн та 142832,23 дол. США за договором банківського вкаладу№053445 та №053446, оскільки обов`язок повернення банківських вкладів покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб за встановленою процедурою, так як Постановою Правління НБУ від 13 лютого 2015 року №105 було віднесено ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних, а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було введено тимчасову адміністрацію, наступною Постановою правління 12 травня 2015 року №310 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Златобанк», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13 травня 2015 року № 99 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та делегування повноважень ліквідатору.

27 жовтня 2017 року він дізнався, що 25 жовтня 2017 року Київський апеляційний адміністративний суд залишив без змін рішення окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2017 року, яким визнано протиправними та скасовано рішення Національного банку України за 2015 рік про віднесення ПАТ «Златобанк» до неплатоспроможних, введення тимчасової адміністрації, запровадження процедури ліквідації банку та покладення обов`язків з управління банком на уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відтак , на думку заявника, рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2017 року, встановлено юридичні факти незаконної передачі функцій управління банком, в тому числі обов`язку повернення банківських вкладів до ФГВФО за процедурою, визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Такі факти мають істотне значення для розгляду справи за його позовом, вони існували на час розгляду справи, але не бути і не могли бути відомі йому, вважав їх нововиявленими обставинами та просив про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що наведенні ОСОБА_1 підстави для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 року стосуються переоцінки доказів.

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 , подав на неї апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просив про його скасування та прийняття нового про задоволення його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами.

У суді апеляційної інстанції заявник підтримав апеляційну скаргу просив про її задоволення.

ПАТ «Златобанк» про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте до суду свого представника не направив.

В силу ст.372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, заявника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_1 було укладено:

31 грудня 2013 року договір банківського вкладу №053446 «Стабільне майбутнє» в іноземній валюті, за яким він передав відповідачу 140000,00 дол. США строком до 05 січня 2015 року, зі сплатою 11 % річних від суми вкладу та цього ж дня ці кошти було зараховано на рахунок позивача № НОМЕР_1 ;

31 грудня 2013 року договір банківського вкладу №053445 «Стабільне майбутнє» в національній валюті, за яким він передав відповідачу 5325000,00 грн. строком до 05 січня 2015 року, зі сплатою 24 % річних від суми вкладу та цього ж дня ці кошти зараховано на рахунок позивача № 16876.

23 грудня 2014 року та 08 січня 2015 року ОСОБА_1 звертався АТ «Златобанк» з заявою про видачу суми вкладу та нарахованих відсотків за договорами банківського вкладу №053445 та №053446 від 31 грудня 2013 року, проте вказані суми не виплачені.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ПАТ «Златобанк», та посилаючись на невиплату належного йому коштів, просив про їх стягнення.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 року провадження в частині вимог до ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Златобанк» закрито.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Златобанк» про стягнення коштів відмовлено.

Своє рішення суд обґрунтовував тим, що ПАТ «Златобанк» не має змоги виплатити одноразово позивачеві грошові кошти у сумі 3843857,27 грн та 142832,23 дол. США за договором банківського вкаладу№053445 та №053446, оскільки обов`язок повернення банківських вкладів покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб за встановленою процедурою.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою Правління НБУ від 13 лютого 2015 року №105 ПАТ «Златобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

13 лютого 2015 року на підставі зазначеної постанови виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення №30 « Про затвердження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду та здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк»

Постановою правління НБУ №310 від 12 травня 2015 року прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПА «Златобанк».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 травня 2015 року № 99 розпочато процедури ліквідації ПАТ «Златобанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку ( а.с.130).

Рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2017 року, яке постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року залишив без змін, вищезазначені рішення Правління Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визнано протиправними та скасовано.

Відтак, на думку заявника, у зв`язку з скасуванням адміністративним судом вищевказаних рішень НБУ та ФГВФО є підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, оскільки встановленні обставини є підтвердженням юридичного факту незаконної передачі функцій управління банком, в тому числі, обов`язку повернення банківських вкладів до ФГВФО за процедурою, визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а отже має істотне значення для розгляду справи, існували на час розгляду справи, але не бути і не могли бути відомі йому.

Згідно із вимогами з ч.1 ст.361 ЦПК України ( в редакції чинній на час звернення до суду з заявою) рішення або ухвали суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду рішення ухвали суду чи судового наказу, у зв`язку з нововиявленими обставинами, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи( п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України).

Порядок перегляду справи за нововиявленим обставинами з 15 грудня 2017 року передбачено главою 3 ЦПК України, в редакції 2017 року.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відповідно до абз.1,2 п. 3, п.4, абз.2 п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами", нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч.2 ст. 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п.п.1,2 ч.2 ст. 361 ЦПК ( ст.423 ЦПК України, 2017 року), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Отже, нововиявленими є лише такі обставини, які входять до предмета доказування у відповідній справі, обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для вирішення спору. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по -перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи ( тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийнято).

Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Вказаний висновок висловлено Верховним Судом України в постанові від 10 липня 2017 року по справі №6-1сно17.

Відповідно до матеріалів справи, зазначені вище рішення Правління НБУ та ФГВФО на час ухвалення рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 року були чинними. Тому їх скасування є новим доказом, який не може підтверджувати нововиявлені обставини.

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Pravednaya v Russia" Суд зазначив, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав - учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя. (пп. 27, 28 рішення).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно застосувавши вимоги ст.423 ЦПК України та дійшов висновку про відсутність підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, між тим помилково вважав, що обставини на які посилається заявники є переоцінкою доказів, тоді як це нові докази. Проте таке не вплинуло на правильність остаточного рішення суду.

За таких умов доводи ОСОБА_1 не спростовують правильного по суті висновку суду та відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до п.1 ч.ч.3,4 ст.429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі. У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Не зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині про залишення рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2015 року без змін, не може бути підставою для скасування ухвали, оскільки за правилами ч.2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції не було допущено порушення норм процесуального права, визначеного ч.3 ст.376 ЦПК України, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення .

Зважаючи на вищенаведене, в силу ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Т.Б. Кушнірова

Повний текст постанови складено 04 вересня 2019 року.