Справа № 463/4605/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1079/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

секретар: Бадівська О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Мармаша В.Я. від 23 травня 2018 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Міністерства юстиції України ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,-

в с т а н о в и л а :

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року подання - задоволено.Визначено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, у квартирі № 1 у будинку № 30 на вул. Толстогоу м. Львові на праві власності належить 1/4 ідеальної частки квартири.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання приватного виконавця. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, винесеною із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не враховано, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, існуванням додаткових домовленостей між подружжям. Вважає, що частка ОСОБА_5 у квартирі є меншою ніж 1/4, адже шлюб між ними давно розірвано. Вказує, що після розірвання шлюбу вони досягли домовленості, що в результаті поділу майна подружжя частка ОСОБА_5 перейде апелянту та дітям. Крім цього, зазначає, що приватним виконавцем ОСОБА_3 не доведено, що визначення частки майна у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 забезпечить виконання рішення суду про стягнення боргу.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не зявилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників),зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів подання, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також заяв та пояснень учасників справи у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема на ст.ст. 18, 53, ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст.443 ЦПК України, та задовольняючи подання, виходив з того, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_3 перебуває виконавче провадження № 56124059 з примусового виконання виконавчого листа № 463/4605/16-ц, що виданий 06.02.2018 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 28.10.2015 у розмірі 248990,20 грн., три відсотки річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 5423,21грн.; проценти на суму боргу за період прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 34517,55 грн., а всього 288930,96 грн. та судові витрати - судовий збір у розмірі 2889,31грн. та витрати, пов'язані з публікацією оголошення у газеті «Високий замок» у розмірі 100 грн. 04.04.2018 року відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, того ж дня на все рухоме та нерухоме майно, кошти боржника накладено арешт. Судом встановлено, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру, що боржнику та ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належить квартира загальною площею 58 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2. Як вбачається з матеріалів подання, жодного іншого майна за боржником не зареєстровано, приватним виконавцем вжито всіх процесуальних заходів щодо встановлення майна, яким боржник одноособово володіє на праві приватної власності. Підстав для відступу від рівності часток співвласників у спільній сумісній власності на квартиру не встановлено. Враховуючи наведене, суд вважав, що подання слід задоволити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Так, приватний виконавець ОСОБА_3 звернувся в суд з поданням, у якому просив визначити частку боржника ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 у квартирі № 1 у будинку № 30 на вул. Толстого у м. Львові, що належить боржнику та ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності.

Подання мотивував тим, що на виконанні у нього, як приватного виконавця виконавчого округу Львівської області перебуває виконавче провадження № 56124059 з примусового виконання виконавчого листа № 463/4605/16-ц, що виданий 06.02.2018 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості на суму 288930,96 грн. та судові витрати - судовий збір у розмірі 2889,31грн. та витрати, пов'язані з публікацією оголошення у газеті «Високий замок» у розмірі 100 грн. 04.04.2018 року відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, того ж дня на все рухоме та нерухоме майно, кошти боржника накладено арешт. Згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру, що видане Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів 1996 року, боржнику на праві спільної сумісної власності належить квартира загальною площею 58 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2. Співвласниками квартири також є: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Іншого майна боржника, на яке можна звернути стягнення, внаслідок вчинення виконавчих дій не виявлено. 23.04.2018 року з арештованого рахунку боржника в ПАТ «Кредобанк» стягнуто частково заборгованість в сумі 19874,83 грн., на користь стягувача в рахунок погашення боргу за виконавчим документом перераховано 17794,39грн. Залишок боргу за виконавчим документом станом на 26.04.2018 року становить 274 125,88 грн. 12.04.2018 року виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника, встановлено максимальний розмір відрахувань з пенсії боржника - 20% (785,62грн. від отримуваної пенсії). Таким чином, забезпечити належне, ефективне виконання рішення суду неможливо, а тому виникла необхідність звернути стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, у звязку з чим суду слід визначити частку майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами.

Як вбачається із матеріалів справи 4.04.2018 року приватним виконавцем ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, з виконання виконавчого листа № 463/4605/16-ц, що виданий 06.02.2018 року Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 28.10.2015 у розмірі 248990,20 грн., три відсотки річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 5423,21грн.; проценти на суму боргу за період прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 34517,55 грн., а всього 288930,96 грн. та судові витрати - судовий збір у розмірі 2889,31грн. та витрати, пов'язані з публікацією оголошення у газеті «Високий замок» у розмірі 100 грн.

Відповідно до постанови приватного виконавця від цього ж числа на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику накладено арешт.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 8.07.1996 року (а.с. 38) боржнику та ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належить квартира загальною площею 58 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, відповідно до розпорядження органу приватизації від 3.07.1996 року, про що зроблено запис у реєстрову книгу про реєстрацію права власності №14986 від 8.07.1996 року.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обовязковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обовязковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та обєктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Зважаючи на наведені норми закону виконання судового рішення є однією із ключових стадій ефективного доступу до суду без якої сам факт звернення до суду і вирішення на користь особи справи було б беззмістовними.

Враховуючи вказане на державну виконавчу службу, приватного виконавця покладено важливий обовязок практичної реалізації судового рішення, що набрало законної сили, з метою гарантування права особи на доступ до суду як такий.

Також, частиною 6 ст. 48 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно зі ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно зі ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість подання приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами з належним обґрунтуванням судового рішення.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то такі слід вважати безпідставними, оскільки жодних доказів апелянтом, які б свідчили про те, що шлюб між боржником і апелянтом розірвано та мали місце певні домовленості, договори, тощо між ними за якими частка боржника була передана дружині боржника чи дітям, суду не надано.

Крім цього, як вбачається із згаданого свідоцтва про право власності на квартиру, така набута у спільну сумісну власність членів сімї в порядку приватизації державного житлового фонду, а тому частка боржника, про виділення якої звернувся державний виконавець, за відсутності будь-яких правочинів щодо її відчуження є особистим майном боржника.

Також, вирішення іншої справи про визнання договору позики недійсним (№464/7881/17) на розгляд даної справи не впливає, оскільки такий позов ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 27.09.2018 року залишений без розгляду.

Решта доводів скарги на правильні висновки суду першої інстанції не впливають, а тому скаргу слід залишити без задоволення, визнавши її безпідставною

Оскаржуване ж судове рішення слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 січня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_8