Постанова

Іменем України

24січня 2019 року

м. Київ

справа № 607/5113/17-ц

провадження № 61-14718св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5,

відповідач - публічнеакціонернетовариство «Брокбізнесбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_5 рішення Тернопільськогоміськрайонного суду Тернопільської області, у складі судді Ромазана В. В., від 15 листопада 2017 року та постановуАпеляційного суду Тернопільської області, у складі колегії суддів: Шевчук Г. М., Міщія О. Я., Загорського О. О.,від 02 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк», банк) з позовом про захист прав споживачів шляхом стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що між ним та ПАТ «Брокбізнесбанк»було укладено наступні депозитні договори: № D_190663325 від 03 грудня

2013 року на суму 10 005 доларів США, № D_190665351 від 05 грудня 2013 року на суму 12 тис. доларів США, № D_190680627 від 25 грудня 2013 року на суму 20 тис. доларів США, № D_190704272 від 16 січня 2014 року на

суму 30 тис. доларів США. Згідно з випискою з рахунку позивача за період

з 01 січня 2014 року по 16 вересня 2014 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив йому 20 227,44 доларів США. Залишок вкладу становить 51 777,56 доларів США, які відповідач відмовляється йому повертати, посилаючись на відсутність готівкових коштів та запровадження тимчасової адміністрації на ліквідацію банку. Вимоги позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідача не включено.

Посилаючись на статті 526, 1060 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договорами банківського вкладу у розмірі 51 777,76 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 1 399 547,45 грн.

Рішенням Тернопільськогоміськрайонного суду Тернопільської області

від 15 листопада 2017 рокуОСОБА_5. відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позову ОСОБА_5, оскільки після запровадження у банку тимчасової адміністрації з метою виведення його з ринку та у подальшому відкликання Національним банком України банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

ПостановоюАпеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого

2018 року апеляційну скаргуОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що на момент звернення позивача із заявою про повернення банківського вкладу Національним банком України було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк», тому повноваження органів управління банку були припинені. Покладення обов'язку повернення депозитного вкладу на юридичну особу, повноваження органів управління якої були припинені на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неправомірним.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судаминорм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що законом не встановлено підстав припинення майнових прав вкладників на депозитні грошові кошти, розміщені у банку, в якому введено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації. Вкладник не позбавлений права звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення неповернутих сум, виходячи із норм ЦК України та умов договору банківського вкладу.Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про припинення примусового стягнення коштів з банку, в якому розпочато процедуру ліквідації, застосовуються на стадії примусового виконання рішення суду про стягнення коштів шляхом зупинення виконавчого провадження, а шляхом відмови у задоволенні позову про стягнення таких коштів. Неповернення банком позивачу коштів та відсотків за депозитними вкладами було порушено положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до цієї Конвенції. Позивачу відмовлено у задоволенні позову у справі

№ 819/8/16про оскарження дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» щодо відмови у включенні вимог позивача до акцептованого реєстру кредиторів.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиноюпершоюстатті 400 ЦПК Українипід час розглядусправи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційноїскаргиправильністьзастосування судом першоїабоапеляційноїінстанції норм матеріальногочипроцесуального права і не можевстановлюватиабо (та) вважатидоведенимиобставини, що не буливстановлені в рішеннічивідкинуті ним, вирішуватипитання про достовірністьабонедостовірність того чиіншогодоказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розглядусправи суди встановили, щоміж ОСОБА_5 та

ПАТ «Брокбізнесбанк»булоукладенонаступнідепозитні договори:

№ D_190663325 від 03 грудня 2013 року на суму 10 005 доларів США,

№ D_190665351 від 05 грудня 2013 року на суму 12 тис. доларів США,

№ D_190680627 від 25 грудня 2013 року на суму 20 тис. доларів США,

№ D_190704272 від 16 січня 2014 року на суму 30 тис. доларів США.

На виконання договорів позивачем було внесено на депозитні рахунки

ПАТ «Брокбізнесбанк» 72 005 доларів США.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України

від 28 лютого 2014 року № 107 «Про віднесення ПАТ «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 лютого 2014 року № 2 про початок виведення ПАТ «Брокбізнесбанк» з ринку, призначення уповноваженої особиФонду гарантування вкладів фізичних осіб та здійснення у ньому тимчасової адміністрації.

23 квітня 2014 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було виплаченоОСОБА_5. 20 227,44 доларів США.

У 2014 році позивач звернувся до ПАТ «Брокбізнесбанк» з вимогою про повернення решти вкладу (депозиту) у розмірі 51 777,56 доларів США, однак вимога задоволена не була.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшлиправильного висновку про те, що між позивачем та банком склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договорів банківських вкладів, в яких позивач виступає кредитором, а банк - боржником. З28 лютого 2014 року Національний банк України і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадили тимчасову адміністрацію та розпочали процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку, під час якої забезпечується відшкодування за вкладами всіх вкладників, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року№ 6-2001цс15,

від 13 червня 2016 року № 6-1123цс16, від 12 квітня 2017 року № 6-350цс17, від 07 червня 2017 року № 6-1800цс17.

Доводи касаційної скарги про те, що положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про нездійснення примусового стягнення коштів з банку, в якому розпочато процедуру ліквідації, застосовуються на стадії примусового виконання рішення суду про стягнення коштів шляхом зупинення виконавчого провадження є безпідставними, оскільки основані на неправильному тлумаченні позивачем законодавства і не відповідають усталеній судовій практиці.

Заявник не позбавлений права на оскарженнярішенняТернопільського окружного адміністративного суду у справі № 819/8/16 за позовом про включення до акцептованогореєструкредиторів.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскарженісудові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першоїсудової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5залишити без задоволення.

Рішення Тернопільськогоміськрайонного суду Тернопільської області

від 15 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 02 лютого 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. В. Білоконь

С. Ф. Хопта