ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/282/19 Справа № 171/2154/17 Суддя у 1-й інстанції - Семенова Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 171/2154/17

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- судді Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач Фізична особа - підприємець ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_4, на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2018 року, яке ухвалено суддею Семеновою Н.М. у м. Апостолове Дніпропетровської області о 13 годині 04 хвилини та повне судове рішення складено 11 вересня 2018 року -,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_3.( далі ФОП ОСОБА_3.) про стягнення заборгованості за здану продукцію.

В мотивування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що 28.06.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір на купівлю-продаж 20 тон 660 кг зерна ячменя, даний договір укладено на бланку «Накладна», який йому було видано при здачі зерна. За період з 28.06.2016 року ФОП ОСОБА_3 частково розрахувався за здану продукцію, але станом на 18.10.2016 заборгував 19181,00 грн.

Згідно накладної ФОП ОСОБА_3 було закуплено зерна ячменя по ціні 2713,00 грн., за одну тону, а станом на 03.11.2017 року, згідно даних товарної біржі, вартість зерна ячменю становить 5400,00грн. за одну тону, тобто за цей період часу ціна ячменя виросла вдвічі, то він вважає що заборгованість відповідача перед ним становить 38362,00 грн. Після часткового погашення заборгованості між ними було досягнуто згоди про те, що вартість зерна буде оцінена відповідачем на день продажу зерна по закупівельним біржовим цінам. З 28.06.2016 року він декілька разів, як усно так і письмово, звертався до відповідача з вимогою повернути зерно ячменя або сплатити його вартість, але відповідач відмовляв йому у цьому.

Просив суд стягнути з відповідача 67702,88 грн. з яких: 38362,000 грн. сума заборгованості, 1434,04 грн. 3% річних, 17493,07 грн. пеня, 5990,78 грн. відсотки згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України та 4422,63 грн. інфляційні витрати.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 23931,36 грн. з яких: 19181,00 грн. сума заборгованості, 3930,57 грн. інфляційні нарахування за період з 28.06.2016 року до 01.12.2017 року та 819,79 грн. 3% річних від простроченої суми зобов'язань.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ФОП ОСОБА_3- ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що є розбіжності у прізвищі позивача, в накладній зазначено «Михайленко», проте в позові «Михаленко», вважає, що накладна видана не позивачеві, а іншій особі. Вважає, що визнання договору купівлі-продажу між сторонами, на підставі накладної, суперечить вимогам цивільного законодавства. Ставить під сумнів існування вказаної накладної, в суді першої інстанції оригінал накладної не досліджувався.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідач ФОП ОСОБА_3 його представник ОСОБА_4,будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с.116,117) в судове засідання не з'явилися, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5, які, кожен окремо, заперечували протидоводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за здану продукцію, суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_3 має перед ОСОБА_1 невиконане зобов'язання за договором купівлі-продажу від 28 червня 2016 року у розмірі 19 181,00 грн., у зв'язку з чим з останнього підлягає стягненню заборгованість та штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язання у вигляді інфляційних втрат у розмірі 3 930,57 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 819,79 грн.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований 16.02.1999 року у Єдиному державному реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, видами діяльності є, зокрема, діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами.

Згідно накладної № 1013 від 28 червня 2016 року ФОП ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 зерно ячменю, вагою 20 тон. 660 кг., на загальну суму 56050 грн., вартість однієї тони 2713 грн. (а.с. 109), що згідно вищевикладених правових норм свідчить про укладення між сторонами договору-купівлі продажу.

Позивач ОСОБА_1 03 листопада 2017 року звернувся до ФОП ОСОБА_3 з письмовою претензією про виплату заборгованості в повному обсязі за здане ним зерно ячменя (а.с. 6), яка була отримана ФОП ОСОБА_3 7 листопада 2017 року (а.с.8) та залишена без реагування,

Колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача про те, що накладна ним видана на ім'я «ОСОБА_1», а не на ім'я позивача «ОСОБА_1», оскільки накладна № 1013 від 28 червня 2016 року підтверджує укладення між сторонами правочину та оригінал цієї накладної зберігається саме у позивача «ОСОБА_1».

Оригінал накладної від 28.06.2016 року був досліджений судом апеляційної інстанції. Крім того, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції відповідач не надавав доказів про те, що накладна видана не на прийняття зерна ячменю від ОСОБА_1, не заявляв що накладна містить ознаки підробки або фальсифікації даних.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що оригінал накладної не був досліджений у суді першої інстанції, в зв'язку з чим ставиться під сумнів її існування, колегією суддів відхиляються, оскільки позивач надав до суду апеляційної інстанції оригінал накладної, яка була долучена до матеріалів справи (а.с. 109).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 ЦК України).

Як вбачається з накладної № 1013 від 28 червня 2016 року, позивач здав зерно ячменя відповідачу на загальну суму 56050 грн., ФОП ОСОБА_3 оплата була здійснена частково, а саме 6.07.2016 року - 3469 грн.; 16.08.2016 року - 3000 грн.; 18.08.2016 року - 3000 грн.; 02.09.2016 року - 24000 грн.; 18.10.2016 року - 3400 грн.; 28.10.2016 року - 6800 грн.; 11.11.2016 року - 3400 грн., всього на загальну суму 47069 грн.

Залишок складає 8981,00 грн., враховуючи, що ОСОБА_1 здав зерно ячменя на загальну суму 56050 грн., про що зазначено у накладній.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що належна до стягнення з відповідача сума заборгованості, відповідно до накладної № 1013 від 28 червня 2016 року становить 8981,00 грн.

Вимоги позивача щодо врахування зростання вартості зерна ячменя задоволенню не підлягають, оскільки, відповідно до ч.1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а відповідно до накладної № 1013 від 28 червня 2016 року, яка свідчить про укладення між сторонами договору купівлі-продажу та одночасно фіксує умови цього договору, зерно ячменя було прийняте від ОСОБА_1 за ціною 2731,00 грн. за тону, доказів домовленості з відповідачем про сплату іншої вартості зерна позивачем не надано.

Крім того, правові наслідки порушення строків виконання грошового зобов'язання врегульовано положеннями ст.ст. 610 - 612, 625 ЦК України.

Так, згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, сума невиконаного зобов'язання становить 8981,00 грн. та позивач має право на стягнення цієї суми боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, оскільки умови укладеного між сторонами договору не передбачають іншого розміру відсотків, які нараховуються на суму невиконаного грошового зобов'язання.

Період прострочення виконання грошового зобов'язання становить з 28 червня 2016 року, тобто з моменту укладення договору купівлі-продажу та виникнення грошового зобов'язання, по 01 грудня 2017 року, тобто по час визначений позивачем у позові, оскільки, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції, а позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь період прострочення виконання зобов'язань позивачем не заявлялося в суді першої інстанції..

Інфляційні втрати розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу].

Індекси інфляції за період прострочення складають: за липень 2016 року - 99,90 %; за серпень 2016 року - 99,70% ; за вересень 2016 року - 101,80% ; за жовтень 2016 року - 102,80 % ; за листопад 2016 року 101,80 % ; за грудень 2016 року 100,90%; за січень 2017 року -101,10% за лютий 2017 року - 101,00%; за березень 2017 року -101,80% ; за квітень 2017 року -100,90%; за травень 2017 року -101,30%; за червень 2017 року - 101,60%; за липень 2017 року -100,20%; за серпень 2017 року -99,90%; за вересень 2017 року - 102,00%; за жовтень 2017 року - 101,20 % ; за листопад 2017 року - 100,90 %

Підсумковий індекс інфляції становить 120,492%.

Таким чином, сума інфляційних нарахувань становить 1840,38 грн. (8981* 120,492% / 100% - 8981)

Проценти річних (3%) розраховуються за формулою [Проценти] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% / 365 днів * [Кількість днів]

Отже, належною до стягнення з відповідача сумою 3% річних за прострочення зобов'язання за період з 28 червня 2016 року по 01 грудня 2017 року є сума 383,84 грн. (8981 * 3% / 365 днів * 520днів).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, на підставі п.1, п.3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, з вищенаведених підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів стягує з ФОП ОСОБА_3 на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 640,00 грн. (а.с. 1), що відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за здану продукцію задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за здану продукцію у розмірі 8981 грн. (вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят одна) гривня, інфляційні втрати за період з 28.06.2016 року до 01.12.2016 року у розмірі 1840 грн. (одна тисяча вісімсот сорок) 38 (тридцять вісім) копійок та три відсотка річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 383 грн. (триста вісімдесят три) 84 (вісімдесят чотири) копійки.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, судові витрати по справі у розмірі 640 грн (шістсот сорок ) гривень 00 (нуль ) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: