ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/4453/19 Головуючий суддя І інстанції Зяброва О. Г.
Провадження № 22-ц/818/3797/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: забезпечення позову
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді доповідача): Яцини В.Б.,

суддів колегії: Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання: Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 червня 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Зябрової О.Г., по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», 3-я особа - Державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Венглюк Т.В. про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

06 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що вищевказана квартира належить їй на праві власності. Нещодавно їй стало відомо, що в Орджонікідзевському районному суді м.Харкова розглядається справа за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Також в мережі Інтернету вона знайшла оголошення про продаж належної їй квартири.

Вважає, що це робиться щоби декілька разів перепродати квартиру та утруднити її повернення після незаконної реєстрації. У зв`язку з цим вона має намір звернутись до суду за захистом своїх прав із позовом та просить до цього часу забезпечити завчасно її позовні вимоги.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилась, в своїй заяві від 06.06.2019р. просила суд розглянути її заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників процесу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 червня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», 3-я особа - Державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Венглюк Т.В. про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Вказала, що ухвала незаконна, необґрунтована, постановлена із недотриманням судом вимог процесуального законодавства. Суд необґрунтовано та з порушенням норм процесуального права постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Зазначила, що суд, в порушення вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України, взагалі не звернув уваги на той факт, що подання заяви про забезпечення позову, метою якої є убезпечення права власності.

Вказала, що право подання заяви про забезпечення позову є безумовним правом, що передбачене діючим ЦПК і його реалізація жодним чином не ставиться у залежність від наявності будь-яких паралельних судових процесів за участю цієї особи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ "Дельта Банк" Іванова Г.С. просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а ухвалуОрджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 червня 2019 року залишити без змін.

На обгрунтування якого вказала, що постановою НБУ № 664 від 02.10.2015 року було відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ "Дельта Банк".Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №181 від 02.10.2015 року розпочата процедура ліквідації АТ "Дельта Банк" з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 20 лютого 2017 року №619, відповвідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідаціїАТ "Дельта Банк" на два роки до 04 жовтня 2019 року. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 04 квітня 2019 року №772, відповвідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідаціїАТ "Дельта Банк" на один рік до 04 жовтня 2020 року. 12.12.2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на об`єкт нерухомого майна 2-кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Законодавством встановлена пряма заборона забезпечувати позов накладенням арешту на майно неплатоспроможного банку, тобто накладення арешту на майно АТ "Дельта Банк" , який перебуває в процедурі ліквідації.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевірила законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Свою заяву представник позивача обґрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову на вказану квартиру може призвести до того, що банк може передати вказану квартиру у власність іншим особам, що значною мірою утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позовної заяви по вказаній справі, так і може затягнути розгляд справи на тривалий час.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтував тим, що заявником не було аргументовано, що невжиття заходів забезпечення позову зможе утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

У статті 150 ЦПК України передбачені такі види забезпечення позову:

1. Позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

2. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

3. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

10. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

За ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За ч. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Частинами ст.319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Як вбачається з документів, наданих ОСОБА_1 , 15.08.2008 року між ВАТ «Сведобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за яким в забезпечення кредитного договору № 2008/0808/45-051 від 15.08.2008р. було передано в іпотеку Банку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .(а.с. 4-9).

З наданої заявником інформації з Державного реєстру речових прав на вищезазначену квартиру було накладено обтяження у вигляді заборони відповідно до умов іпотечного договору від 15.08.2008р. Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 25.05.2012р. право іпотекодержателя квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 перейшло до ПАТ «Дельта Банк». ( а.с.11-13).

Тому, будь-яких правових підстав для накладення арешту на квартиру, що зазначена вище, на даний час у суду не має.

Також, ОСОБА_1 не позбавлена права подати клопотання про забезпечення позову в рамках цивільної справи, за якою вона є відповідачем і яка наразі перебуває в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Харкова ( суддя Матвієвська Г.В.).

Як вбачається із заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 - вона не оспорює право власності ПАТ «Дельта Банк», а лише не погоджується з діями державного реєстратора Венглюк Т.В., який це право зареєстрував відповідно до умов договору іпотеки. Вимог про визнання за нею права власності вона ні до суду не заявляла і договір іпотеки не оспорювала.

Як вбачається з матеріалів справи предметом майбутнього спору між сторонами було лише вирішення питання щодо законності реєстрації права власності, підстави для такої реєстрації права власності, які викладені у договорі іпотеки, та наявність боргу за договором кредиту чи право вимоги нового кредитора - ОСОБА_1 при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову не намагалася оспорювати і з цього приводу спір в суді першої інстанції не розглядається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність заяви про забезпечення позову, оскільки до суду не було надано обґрунтованих підтверджень. Звертаючись з заявою про забезпечення позову позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що передбачено у ст. 78 ЦПК України про допустимість доказів. Належними є доказами які містять інформацію щодо предмета доказування: обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, ст. 77 ЦПК України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_1 також не навела обставин, які б підтверджували те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. На даний час позов ОСОБА_1 до суду першої інстанції про захист своїх прав не подала.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції надав правильну оцінку заяві про забезпечення доказів, виклав в ухвалі мотиви з яких виходив, відмовляючи у задоволенні заяви, висновки суду доводами скарги не спростовані.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 вересня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.