АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/123/19Головуючий по 1 інстанції - Побережна Н.П.
Категорія: 304090000 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Храпка В.Д.

за участю секретаря Матюхи В.І.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ПАТ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувало, що ОСОБА_5 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв'язку із чим підписав Заяву №б/н від 26.09.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банк свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.06.216 року.

На виконання вимог статті 1281 ЦК України позивачем 16.12.2016 року була направлена претензія кредитора до Шполянської державної нотаріальної контори, у відповідь на яку 19.01.2017 року Щполянська державна нотаріальна контора повідомила банк, що спадкоємцями померлого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4

08 лютого 2017 року банком до спадкоємців направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред'явив свої вимоги, як кредитора спадкодавця ОСОБА_5, однак ніяких дій спадкоємцями на погашення боргу вчинено не було.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 26.09.2007 року становить - 14810, 67 грн з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з наступного: 7 759, 82 грн - тіло кредиту; 7000, 85 грн - нараховано процентів за користування кредитом; 50 грн - пені, які ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд стягнути на свою користь з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В мотивування рішення судом першої інстанції зазначено, що банком пропущено шестимісячний строк для пред'явлення вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті боржника ОСОБА_5 Крім того, позивачем необґрунтовано пред'явлено вимоги до відповідача ОСОБА_4, яка не являється спадкоємцем ОСОБА_5

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» вказувало, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо спадкоємця ОСОБА_3 є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 26 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір шляхом підписання Заяви №б/н, у відповідності до якої ним отримано кредит у розмірі 1000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №175.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 26.09.2007 року становить 14 810, 67 грн та складається із наступного: 7 759, 82 грн - тіло кредиту; 7000, 85 грн - нараховано відсотки за користування кредитом та 50 грн нараховано пені.

03 грудня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з листом до Шполянської державної нотаріальної контори з претензією кредитора в порядку статті 1281 ЦК України, в якому зазначило, що між ОСОБА_5 та банком було укладено кредитний договір № б/н. Банк просив нотаріальну контору повідомити чи заводилась спадкова справа після померлого боржника, включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 14 810, 67 грн, надіслати на адресу банку інформацію стосовно звернення із заявою про прийняття або відмову у прийнятті спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємця померлого боржника та відомості про вказаних осіб.

Листом від 27 грудня 2016 року №1001/02-14 приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним А.В. у відповідь на звернення банку зазначено, що з претензією кредитора банк зобов'язаний звернутися не до нотаріуса, а до спадкоємців для пред'явлення їм вимоги щодо виплати боргу. Повідомлено, що спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняла його дружина ОСОБА_3, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини, а також орієнтовно ОСОБА_4 (якщо вона є його дочкою). Спадкова справа 80/2016 від 21.10.2016 року.

Листом - претензією від 31 січня 2017 року, яке було направлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 08 лютого 2017 року, що підтверджується реєстром згрупованих відправлень-рекомендованих листів претензії до спадкоємців, банк повідомив останніх про наявність у померлого боржника заборгованості перед кредитором в розмірі 14 810, 67 грн та запропоновано звернутися до будь-якого відділення банку для сплати заборгованості.

Як зазначено у відзивах на позовну заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вказаного листа-претензію від банку не отримували та крім того, ними зазначено, що кредитором спадкодавця було пропущено шестимісячний строк пред'явлення вимоги до спадкоємців, як це передбачено в частині 2 статті 1281 ЦК України, що і стало підставою для відмови у позові судом першої інстанції.

Разом з тим, перевіряючи додержання судом норм матеріального права в частині застосування положень передбачених частиною 2 статті 1281 ЦК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до зазначених висновків з огляду на наступне.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що вона повідомила ПАТ КБ «Приватбанк» про смерть боржника не підтверджені жодними належними доказами у справі, а тому не можуть в силу частини 6 статті 81 ЦПК України, бути покладені в основу судового рішення.

За правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування - це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних відносинах. У такому разі відбувається зміна суб'єктного складу у певному правовідношенні, тобто цивільні відносини існують безперервно, не припиняючись, у них відбувається лише заміна одного із їх учасників.

Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Вимога до спадкоємців боржника може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця. У цьому випадку ПАТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом кредитора заявити про вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса. Банку не було відмовлено у прийнятті такої вимоги кредитора.

Відповідно до пункту 189 зазначеної Інструкції нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 Цивільного кодексу України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.

Згідно з пунктом 231 Інструкції нотаріусом ведеться книга обліку спадкових справ та алфавітна книга спадкових справ. У книзі обліку спадкових справ реєструються, зокрема претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи. У разі підтвердження цього факту нотаріус відмовляє у прийнятті заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцезнаходженням цієї справи, а в разі потреби - вимагає цю справу для подальшого провадження.

Відповідно до пункту 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України 29 січня 2009 року, з метою фіксації документальної інформації, необхідної для посвідчення нотаріусом переходу прав спадкодавця до спадкоємців, нотаріус заводить спадкову справу. Спадкова справа на майно та майнові права померлого на території України спадкодавця може бути заведена тільки одна. Спадкова справа заводиться за місцем відкриття спадщини. При встановленні факту одночасного відкриття декількох спадкових справ (наприклад, за місцем проживання спадкодавця і за місцем знаходження спадкового майна), спадкові справи, відкриті з порушенням вимог статті 1221 ЦК України, повинні бути передані за належністю нотаріусу, до компетенції якого належить ведення конкретної спадкової справи.

Такі висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц та у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі 136/1822/14-ц, підлягають врахуванню під час застосування перелічених норм права до спірних правовідносин.

Таким чином вимога кредитора померлого позичальника пред'явлена вчасно та у спосіб, визначений законодавством, оскільки вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

Таким чином встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся у визначені законом строки до нотаріальної контори.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що позивачем необґрунтовано пред'явлено позов до відповідача ОСОБА_4, оскільки вона не являється спадкоємцем ОСОБА_5

Так, у відповідності до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №81442121 від 28.02.2017 року, ОСОБА_3 стала власником земельної ділянки площею 2, 3216 га, для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №81450192 від 28.02.2017 року, ОСОБА_3 стала власником житлового будинку з господарськими спорудами, за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку та житловий будинок на ім'я ОСОБА_3, ПАТ КБ «Приватбанк» було повідомлено листом від 28.02.2017 року приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Курінним А.В.

З огляду на зазначене, ОСОБА_4 не є спадкоємцем боржника ОСОБА_5, про що належним чином нотаріусом було повідомлено позивача.

Колегія суддів, встановивши про вчасність заявлених вимог банку, як кредитора спадкодавця до його спадкоємців та перевіряючи позовні вимоги банку в частині стягнення заявленого ним боргу, приходить до наступних висновків.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

У статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підтвердження укладеного кредитного договору, банком надано заяву №б/н ОСОБА_5 від 26 вересня 2007 року про надання йому банківської картки Кредитка «Універсальна» «30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 1000 грн.

У вказаній заяві підписаній померлим ОСОБА_5 зазначено, що він ознайомився і згоден з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також його місцезнаходження.

Як доказ укладення кредитного договору приєднання, банк надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, в загальних положеннях яких зазначено, що ПАТ КБ «Приватбанк» діє на підставі ліцензії Національного банку України №22 від 29 липня 2009 року, що підтверджує, що додані до справи Умови та правила надання банківських послуг, почали діяти не раніше вказаної дати, хоча банк посилається на укладення договору про приєднання 26 вересня 2007 року.

Банком не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу того, що надані ним Умови та правила надання банківських послуг дійсно являються складовою частиною укладеного між сторонами договору, зважаючи на те, що і приєднанні до позовної заяви Умови та правила не підписані ОСОБА_5, а тому і їх не можна визнати належним доказом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (частини 1, 2 статті 89 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності заявлених вимог банку про стягнення заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни чудового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 02 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити нове, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 січня 2019 року.

Судді: