ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року

м.Суми

Справа №583/3727/15-ц

Номер провадження 22-ц/816/265/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собина О. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - державний виконавець Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2018 року в складі судді Плотникової Н.Б., ухвалене у м. Охтирка,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 2,5 проценти заборгованості за користування позикою 328411,31 доларів США, що становить 9152823,20 грн, та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01 серпня 2013 року по листопад 2017 року з виключенням періоду перебування ОСОБА_2 на військовій службі за мобілізацією з 25 лютого 2015 року по 25 квітня 2016 року та з врахуванням довідки старшого державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Сумській області № 38672/1310/39 від 05 грудня 2017 року в сумі 21580,84 доларів США, що становить 601458,01 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 червня 2013 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_2 на його користь стягнуто 1009961,11 грн заборгованості за договором позики та 3441,00 грн судових витрат, а всього 1013402,11 грн. ОСОБА_2 у добровільному порядку рішення суду не виконав, тому було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду. Станом на 05 грудня 2017 року залишок боргу складає 978495,48 грн. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, він має сплатити 2,5 % за користування коштами, відповідно до умов договору позики, а також 3 % річних.

Також, до суду звернувся ОСОБА_2 із зустрічною позовною заявою, у якій після уточнення, просив визнати недійсним договір фінансового кредиту (позики) укладений у формі розписки від 01 квітня 2010 року між ним та ОСОБА_1

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 97032,11 грн.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики, укладеного у формі розписки, недійсним - залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5385,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 97032/11 грн скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач, в порушення вимог процесуального права, змінив предмет і підставу позовної заяви, оскільки у первісному позові ставив вимоги про стягнення відсотків за користування коштами, а в подальшому заявив ще й вимогу про стягнення 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦПК України. Вказує, що така зміна предмету та підстав позову, має бути предметом окремого позову.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем та третьою особою не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 31 липня 2013 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 1009961,11 грн заборгованості за договором позики та 3441,00 грн судових витрат, а всього 1013402,11 грн.

Вказане рішення суду перебуває на примусовому виконанні.

Відповідно до довідки Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 05 грудня 2017 року № 38672/13.10/39 по виконавчому провадженню № 39431101 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 1013402,11 грн, станом на 05 грудня 2017 року сплачено 34906,63 грн, залишок боргу становить 978495,48 грн (т. 2 а.с. 83).

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив вищевказане грошове зобов'язання, тому наявні підстави для стягнення 3 % річних від простроченої суми.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки ОСОБА_2 не виконав належним чином рішення суду про стягнення з нього заборгованості за договором позики.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив стягнути з останнього на свою користь проценти за користування грошовими коштами по борговій розписці за період з 31 липня 2013 року по 20 листопада 2015 року в розмірі 5939914,90 грн. Свої вимоги обґрунтовував неналежним виконанням ОСОБА_2 рішення суду про стягнення боргу, з посиланням на ст.ст. 598, 599, 625 ЦК України (т. 1, а.с. 2-3).

28 грудня 2015 року ОСОБА_1 подав заяву до суду про зменшення позовних вимог, у якій просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 2,5 % за користування грошовими коштами по борговій розписці за період з 31 липня 2013 року по 20 листопада 2015 року в розмірі 2964734,80 грн та 3% річних в розмірі 69173,437 грн, інфляційні збитки в розмірі 767819,70 грн. Свої вимоги також обґрунтовував неналежним виконанням ОСОБА_2 рішення суду про стягнення боргу, з посиланням на ст.ст. 598, 599, 625 ЦК України (т. 1, а.с. 33-34).

У заявах від 13 жовтня та 19 грудня 2017 року ОСОБА_1 було уточнено суми заборгованості за відсотками та 3 % річних із зазначенням періоду стягнення. Вимоги про стягнення інфляційних збитків не ставилися (т. 1, а.с. 230-231, т. 2. а.с. 80-82).

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 липня 2018 року призначено підготовче засідання у даній справі, а ухвалою цього ж суду від 25 липня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 2, а.с. 193, 197).

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України 2004 року, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Згідно з частинами 2, 3 статті 49 ЦПК України у новій редакції, крім прав та обов'язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Таким чином, уточнена позовна заява від 19 грудня 2017 року була подана ОСОБА_1 відповідно до приведених норм процесуального права, тобто до початку розгляду судом справи по суті.

Крім того, слід зазначити, що підстава позову - це обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача; предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та її послідуючих редакцій, останній, як на підставу позову, посилався на неналежне виконання ОСОБА_2 рішення суду, що набрало законної сили, про стягнення суми боргу за договором позики, та стягнення на його користь відсотків за користування коштами та 3 % річних на підставі ст. ст. 598, 599, 625 ЦК України.

Таким чином, в уточнених позовних заявах ОСОБА_1 не було змінено предмет та підставу позову, а уточнено лише розмір сум стягнення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2018 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина

Т.А. Левченко