КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/4273/18 Головуючий 1 інстанція - Чірков Г.Є.
Провадження № 22-ц/824/8776/2019 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 вересня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 11 квітня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Мовчун Тетяни Сергіївни, стягувач ТОВ «Управління капітального будівництва» про стягнення штрафу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення головного державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Мовчун Т.С. щодо прийняття постанови від 28 вересня 2018 року про накладення на неї штрафу за невиконання рішення суду в розмірі 1700 грн.

На обґрунтування своїх вимог вказала, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року задоволено позов ТОВ«Управління капітального будівництва» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном.

Вирішено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним ТОВ «УКБ» гаражем НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34-а шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити приміщення даного гаражу.

13 вересня 2017 року Вишгородським районним судом видано виконавчий лист. Постановою головного державного виконавця від 06 червня 2018 року відкрито виконавче провадження. Зазначила, що до відкриття виконавчого провадження не займала вказаний гараж і не зберігала у ньому своє майно.

14 вересня 2018 року державний виконавець Ємельянова І.О. прибувши за місцем виконання рішення у присутності понятих встановила, що ключі від гаражу знаходяться у ОСОБА_2 , а тому в своїх діях не вбачає жодних ознак умисного невиконання судового рішення.

В подальшому постановою головного державного виконавця Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Мовчун Т.С від 28 вересня 2018 року накладено штраф за невиконання рішення суду у розмірі 1700 грн. Вказану постанову вважає незаконною та необґрунтованою, у зв`язку із чим просить, визнати її неправомірною та скасувати.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні скарги.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою і незаконною, ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу якою скаргу задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2017 року, яке набрало законної сили, позов ТОВ «Управління капітального будівництва» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном задоволено та вирішено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним ТОВ «Управління капітального будівництва» гаражем НОМЕР_1, що знаходиться за адресою Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34-а, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити вказане приміщення гаражу.

На підставі вказаного рішення Вишгородським районним судом Київської області від 13 вересня 2017 року видано виконавчий лист.

06 червня 2018 року головним державним виконавцем Мовчун Т.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56534194, якою зобов`язано ОСОБА_1 виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

03 липня 2018 року ОСОБА_1 подано до Вишгородського районного відділу ДВС лист, згідно якого остання повідомила, що гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34 до відкриття виконавчого провадження не займала і на теперішній час не займає. Стягувач, звертаючись до ВДВС, жодних доказів на підтвердження факту зайняття нею вказаного гаражу не надав. За таких обставин вважає, що відсутні будь-які правові підстави для стягнення з неї штрафу.

14 вересня 2018 року виходом державного виконавця Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Ємельянової І.О. за місцем виконання судового рішення зі слів боржника було встановлено, що ключі від гаражу НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34-а та належить на праві власності ТОВ «Управління капітального будівництва» знаходяться у її матері ОСОБА_2 , яка є орендарем даного гаража. Доступ до гаражного приміщення ОСОБА_1 не надала, стверджувала, що не є власником і орендарем даного приміщення. Зі слів ОСОБА_2 боржник ОСОБА_1 інколи користується гаражем з її дозволу про, що було складено відповідний акт.

28 вересня 2018 року головним державним виконавцем Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Мовчун Т.С. винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду у розмірі 1700 грн. та зобов`язано виконати рішення протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Того ж дня головним державним виконавцем винесено вимогу, згідно якої зобов`язано виконати рішення суду до 10 жовтня 2018 року. 10 жовтня 2018 року на 10 год. 00 хв. м. Вишгород, вул. Шолуденка, 6 каб. 6 надати підтверджуючий документ про виконання рішення суду чи повідомити відділ ДВС заявою про виконання та для здійснення виїзду державному виконавцю за участю понятих та в присутності сторін по справі за місцем виконання рішення суду в с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34-а гараж НОМЕР_1 для складання відповідного акту про виконання. В разі невиконання рішення суду та вимоги державного виконавця до боржника ОСОБА_4 буду прийняті примусові міри шляхом накладення арешту в подвійному розмірі, тобто 3400 грн.

Враховуючи вищевикладене, та те, що закінчення виконавчих дій в цій справі призвело б до безпідставного ухилення боржників від виконання рішення суду і порушення прав стягувача, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні скарги.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору, як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин,передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 та ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 та 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Частиною ч. 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що судом першої інстанції надано належну оцінку доказам і вірно встановлено, що з урахуванням встановлених обставин справи скарга ОСОБА_1 є не доведена і не підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а прийнята ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст. 7, 328, 355, 356, 369,375, 381, 382 ЦПК України,колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Н.В. Ігнатченко

Судді: С.В. Кулікова