КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9907/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Курочкіна Олександра Олександровича на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 4 березня 2019 року (суддя Трусова Т.О.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валявського Олександра Анатолійовича, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_2 ,

встановила:

у грудні 2018р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валявського О.А. про арешт коштів боржника від 24 листопада 2016 року в частині накладення арешту на його рахунки, відкриті в АТ «Таскомбанк», визнати протиправними дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 4 квітня 2018р. та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 4 квітня 2018р. в межах виконавчого провадження № 52346124.

Мотивуючи вимоги скарги, заявник зазначав, що постановою державного виконавця Валявського О.А. від 26 вересня 2016р. було відкрито виконавче провадження № 52346124 про стягнення з нього на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором.

24 листопада 2016р. державним виконавцем Валявським О.А. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти, які містяться на рахунках у ряді банківських установ, у тому числі і на рахунки, відкриті в АТ «Таскомбанк».

Постановою державного виконавця Валявського О.А. від 4 квітня 2018 року виконавчий документ повернутий стягувачу у зв`язку з неможливістю розшукати належне боржнику майно.

Заявник посилався на те, що вищезазначені постанови порушують його права, як боржника, та права стягувача на реальне виконання судового рішення, оскільки державний виконавець не мав права накладати арешт на рахунок в АТ «Таскомбанк», так як він призначений для виплати заробітної плати, а при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець не врахував, що він має відкритий

в АТ «Таскомбанк» рахунок, на який виплачується заробітна плата, на яку можна звернути стягнення. Крім того, на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу він працював в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» з 13 жовтня 2017р., тому державний виконавець міг здійснювати примусове виконання рішення суду за рахунок заробітної плати.

Також заявник зазначав, що 30 жовтня 2017р. між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Світ Фінансів» був укладений договір про відступлення права вимоги №100/17, за яким до ТОВ «Світ Фінансів» перейшло право вимоги за кредитними договорами № 012-2008-175 та №012-2008-169 від 5 лютого 2008р., а також за договорами поруки б/н від 12 березня 2011р.

30 жовтня 2017р. між ТОВ «Світ Фінансів» та ОСОБА_2 був укладений договір про відступлення права вимоги №30-10/17-1 за вищезазначеними договорами, тому вона є новим стягувачем за виконавчим листом.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 4 березня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Курочкін О.О. просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1

Представник скаржника посилається на порушення прав ОСОБА_1 накладенням арешту на все його майно, а повернення виконавчого документа стягувачу позбавляє можливості зняти накладений на майно боржника арешт, окрім як за рішенням суду.

ОСОБА_2 та Головний державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валявський О.А., будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги у судове засідання не з`явилися.

21 серпня 2019р. до суду надійшло клопотання представника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Спектор М.О. про перенесення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника відділу у відпустці, однак документів у підтвердження вказаних обставин до клопотання долучено не було, Дарницький районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві мав можливість направити до суду іншого представника для представлення інтересів відділу, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання про відкладення судового розгляду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Курочкіна О.О., який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 09 вересня 2016 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 753/1156/15 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитними договорами в розмірі 28 190,46 швейцарських франків, на підставі якого 26 вересня 2016 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валявським О.А. було відкрито виконавче провадження № 52346124 (с.с.46-47, 49-50).

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження 26 вересня 2016 року була направлена на адресу ОСОБА_1 , яка зазначена у виконавчому листі, та боржнику наданий строк до 2 жовтня 2016 року для самостійного виконання рішення суду.

У зв`язку із невиконанням рішення суду ОСОБА_1 у добровільному порядку,

31 жовтня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (с.с. 62-63).

24 листопада 2016 року державним виконавцем прийнято постанову про арешт коштів боржника, що містяться на його рахунках в банківських установах, в тому числі в АТ «Таскомбанк» (с.с.68-69).

19 грудня 2016 року державним виконавцем отримано лист АТ «Таскомбанк» про прийняття постанови про арешт коштів боржника до виконання. Вказаним листом банк повідомив виконавця, що на чотирьох поточних рахунках боржника ОСОБА_1 арештовано кошти на загальну суму 84грн 72коп. (с.с.77).

Відповідно до наявних у виконавчому провадженні даних у 2016 року ОСОБА_1 працював у ПАТ «Таскомбанк» (с.с.54).

Постановою державного виконавця від 15 вересня 2017 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника, отримувану ним в АТ «Таскомбанк», у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу (с.с.85-86).

Листом від 12 жовтня 2017 року АТ «Таскомбанк» повідомив, що із заробітної плати боржника стягнуто на погашення заборгованості 4302,25грн, ОСОБА_1 звільнився 11 жовтня 2017 року, тому здійснення стягнення припинено (с.с.88).

Постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валявського О.А. від 04 квітня 2018 року виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», так як в ході проведення виконавчих дій у боржника не виявлено майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, а місце отримання ним доходів виявити не вдалося (с.с.110-111).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з правомірності дій державного виконавця при винесені оскаржуваних постанов та не доведення порушення прав боржника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи інтереси.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", редакція якого діяла на час відкриття виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржником рішення суду самостійно не виконано.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції закону від 2 червня 2016 року, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», редакція якої діяла на час винесення постанови про арешт коштів боржника, визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Судом не встановлено, а боржником не надано документів, які б свідчили, що рахунки боржника, які наявні у АТ «Таскомбанк», мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, які на них знаходяться, заборонено законом.

За таких обставин, винесення державним виконавцем постанови від 24 листопада 2016 року про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках боржника у банківських установах, у межах суми заборгованості, є правомірним.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 19 жовтня 2017 року боржником державному виконавцю надана довідка про те, що у ПАТ «Таскомбанк» відкритий «Зарплатний» рахунок № 2625.9.395901.001 на ім`я ОСОБА_1 .

Разом з цим, нормами Закону України «Про виконавче провадження», не заборонено накладати арешт на рахунки, на яких обліковується заробітна плата боржника.

Крім того, постановою державного виконавця від 15 вересня 2017 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника, отримувану ним в АТ «Таскомбанк», у розмірі 20%, що ґрунтується на положеннях ст. 68 та 70 Закону України «Про виконавче провадження».

З наданих державному виконавцю банком відомостей вбачається, що на рахунку № НОМЕР_1 обліковується 9,24грн, ОСОБА_1 не надано суду документів у підтвердження того, що на вказаному рахунку арештовано всі грошові кошти, які є його заробітною платою, що позбавляє його можливості користуватися заробітною платою, а відтак суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 24 листопада 2016 року.

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування незаконності рішення суду першої інстанції у зазначеній частині, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування ухвали суду у цій частині.

Пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу державний виконавець здійснив заходи щодо пошуку майна боржника, яке виявлено не було, згідно повідомлень банківських установ грошові кошти ОСОБА_1 на рахунках у банках не обліковуються, АТ «Таскомбанк» повідомив державного виконавця про звільнення боржника, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для скасування постанови від 4 квітня 2018 року по повернення виконавчого документа стягувачу.

Доводи апеляційної скарги, що повертаючи виконавчий документ стягувачу, державний виконавець не перевірив повторно майновий стан боржника, а відтак не мав підстав для повернення виконавчого документа, на думку колегії суду, не можуть бути підставою для скасування зазначеної постанови.

Згідно ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Разом з цим, ОСОБА_1 не надано суду доказів, що він набув рухоме або нерухоме майно, відкрив нові рахунки у банківських установах, на яких обліковуються грошові кошти та може бути звернуто стягнення у рахунок погашення заборгованості.

Також суд першої інстанції правомірно зазначив, що боржник не виконав вимоги ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про зміну місця роботи, так як не повідомив державного виконавця, що з 13 жовтня 2017р. він змінив місце роботи та працює в ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень».

При цьому, стягувачем постанова державного виконавця не оскаржується, а боржником не наведено обґрунтування порушення його законних прав та інтересів при поверненні стягувачу виконавчого документа.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що у даний час новий стягувач ОСОБА_2 не має до нього матеріальних претензій, не можуть бути підставою для визнання неправомірними дій державного виконавця, які були вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, таких доказів боржником суду надано не було, а ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Разом з цим, суду не надано доказів, що державний виконавець був повідомлений про постановлення судом ухвали від 5 травня 2018 року про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Доводи апеляційної скарги, що боржник позбавлений можливості у інший спосіб вирішити питання про скасування накладеного на все його майно арешту у рамках виконавчого провадження № 52346124, колегія суддів вважає безпідставним, так як ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Під час судового розгляду було встановлено, що державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника від 24 листопада 2016 року та про повернення виконавчого документа стягувачу від 4 квітня 2018 року винесені у межах його повноважень та

відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно встановлені фактичні обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Курочкіна Олександра Олександровича залишити без задоволення, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 4 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 4 вересня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк