Справа № 461/1858/18 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1217/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.

секретаря - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Міністерства оборони України на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 червня 2018 року, ухвалене у складі головуючого судді - Радченка В.Є., у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суду із позовом до Міністерства оборони України про стягнення з відповідача на його користь відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, в розмірі мінімальної заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 28.02.2018 року, яка складає 39 446 грн. 00 коп. та додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду в розмірі Ѕ мінімальної заробітної плати, встановленої на дань виплати - на побутову допомогу, та ј мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на звичайний догляд за період з 01.03.2017 року по 28.02.2018 року, що складає 29 584 грн. 50 коп.

Свої вимоги мотивував тим, що 27 липня 2002 року в результаті падіння військового літака СУ-27УБ під час демонстраційних польотів на аеродромі «Скнилів» м. Львова йому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. За висновком МСЕК від 28 лютого 2004 року ОСОБА_3 була встановлена ІІІ група інвалідності зі втратою 100% професійної працездатності, після переоглядів за висновком МСЕК від 06 червня 2006 року встановлена І група інвалідності, визначено, що позивач не здатний до самообслуговування та потребує стороннього догляду.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлоцький, 6, ) про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду - задоволено.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_3 39 446 (тридцять дев'ять тисяч чотириста сорок шість) грн. заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності за період з 01.03.2017 р. по 28.02.2018 р.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_3 29 584 (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот вісімдесят чотири) грн. 50 коп. додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 01.03.2017 р. по 28.02.2018 р.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 червня 2018 року оскаржив представник Міністерства оборони України - Шведа Олена Богданівна, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що у зв'язку з неповним з'ясуванням та недоведеністю судом обставин, котрі мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання по суті, рішення районного суду належить скасувати. Звертає увагу, що судом першої інстанції, в порушення норм матеріального права, не було взято до уваги те, що позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували факт використані додаткові коштів на його догляд.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 червня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що доводи в апеляційній скарзі щодо безпідставного стягнення додаткових витрат є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» для інвалідів 1 групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або побутовому обслуговуванні не вимагається. Розмір втрат не може бути меншим 1/2 мінімальної заробітної плати, встановлений на день виплати - на побутову допомогу, 1/4 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на звичайний догляд.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 червня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Міністерства оборони України - без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи, окрім направлення повідомлень, також шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається з повідомленням учасників справи, без їх виклику за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв'язку з втратою здоров'я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції обґрунтовував таке тим, що позивачу було завдано шкоду каліцтвом, він визнаний інвалідом 1 групи, а відтак має право на відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності. Оскільки позивач на час ушкодження здоров'я не працював, втрачений заробіток слід нарахувати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у сумі 39446 грн. за період з 01 березня 2017 року по 28 лютого 2018 року. Також підлягають відшкодуванню за цей період додаткові витрати, викликані необхідністю стороннього догляду у сумі 29584,50 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 27 липня 2002 року під час проведення авіаційно-спортивного свята на аеродромі спільного базування «Львів» (Скнилів) відбулося падіння військового літака СУ-27 УБ № 42 Військово-повітряних сил України, який належав Міністерству оборони України, у чому вироком військового апеляційного суду Центрального регіону України від 23 червня 2005 року, залишеним без змін у цій частині ухвалою Військової судової колегії Верховного Суду України від 02 березня 2006 року, встановлено вину посадових осіб Міністерства оборони України.

Позивача ОСОБА_3 визнано потерпілим у кримінальній справ по обвинуваченню військових службових осіб Військово-Повітряних Збройних Сил України по Скнилівський трагедії. Внаслідок катастрофи літака СУ-27 позивачу спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з висновком медичної експертизи № 150 від 28 грудня 2007 року позивач отримав черепно-мозкову травму у виді забою головного мозку важкого ступеня з крововиливами в речовину та під оболонки головного мозку з переважним ураженням лівої його половини, перелом правої ключиці. У зв'язку з наслідками вказаної перенесеної важкої черепно-мозкової травми в період з 2004 р. був визнаний інвалідом 3-ї -2-ї групи, а з червня 2006 р. визнаний інвалідом 1-ї групи по діагнозу : «Віддалені наслідки черепно-мозкової травми у вигляді різко вираженого психоорганічного синдрому, апатичний варіант, виражених змін особистості, з частими поліморфними з епілептиформними припадками. У зв'язку із вказаним стійка втрата працездатності у ОСОБА_3 складає 100% безтерміново. Дані травми нанесені позивачу в результаті катастрофи військового літака СУ-27УБ на Скнилівському летовищі 27 липня 2002 року (а.с. 13-15).

Відповідно до копії висновку лікарської комісії Львівського міського психоневрологічного диспансеру щодо необхідності і постійного стороннього догляду за інвалідом 1-ї чи 2-ї групи внаслідок психічного розладу № 140 від 09.06.2006 р., виданою безтерміново, встановлено, що ОСОБА_3 потребує стороннього догляду і не здатний до самообслуговування (а.с.16).

Згідно з копією довідки серії ЛВА-1 № 290854 від 06 червня 2006 року, ОСОБА_3 встановлена І група інвалідності, у висновку вказано, що позивач потребує постійного стороннього догляду та допомоги (а.с.16).

Вищевикладені обставини отримання ОСОБА_3 травм, що стали причиною втрати працездатності, встановлювалися рішеннями Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2008 року, 23 липня 2009 року, 29 вересня 2010 року, 16 травня 2011 року, 10 квітня 2012 року, 28 травня 2013 року, 30 квітня 2014 року, 10 квітня 2015 року, 08 квітня 2016 року, 21 квітня 2017 р., а відтак згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, доказуванню не підлягають.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати за період 01.01.2017 р. - 31.12.2017 р. встановлено в розмірі 3200 грн. 00 коп.

Згідно із законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати на 2018 р. встановлено в розмірі 3723 грн. 00 коп.

Всього заборгованість по відшкодуванню заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності за період з 01.03.2017 р. по 28.02.2018 р. складає: (3200 грн. х 10 місяців ) + (3723 грн. х 2 місяці) = 39 446 грн. 00 коп.

Відповідно п.19 Постанові Пленуму ВСУ від 27.03.1992р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Розмір витрат не може бути меншим 1/2 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на побутову допомогу, 1/4 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на звичайний догляд.

Заборгованість по відшкодуванню додаткових витрат викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 01.03.2017 р. по 28.02.2018 р. складає:

(3200 грн. х 10 місяців) : 2 + (3723 грн. х 2 місяці) : 2 = 19 723 грн. - на побутову допомогу;

(3200 грн. х 10 місяців) : 4 + ( 3723 грн. х 2 місяці) : 4 = 9 861, 50 грн. - на звичайний догляд.

Всього заборгованість по відшкодуванню додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 01.03.2017 р. по 28.02.2018 р. складає 19723, 00 грн. + 9 861, 50 грн. = 29 584, 50 грн. (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот вісімдесят чотири грн. 50 коп.).

Тому, з'ясувавши дійсні обставини справи, та вірно визначивши характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), можливості порушення прав ОСОБА_3 та необхідності їх захисту в обраний ним спосіб, враховуючи усі наведені вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

Отже, суд ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 червня 2018 року та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Повний текст даної постанови складений 28 січня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу відповідача Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 січня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.