Постанова

Іменем України

05 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 333/1516/17-ц

провадження № 61-40974св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року в складі судді Кулик В. Б. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2018 року в складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Онищенко Е. А., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 ) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до трудового договору від 19 червня 2015 року вона прийнята на роботу до магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на посаду продавця продовольчих товарів з оплатою не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

Директорами та власниками цього магазину є ФОП ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4

30 жовтня 2016 року її відсторонено від роботи без будь-яких пояснень з боку відповідача. В цей же час відповідач забрав у неї паспорт, а також вимагав сплатити йому 5 000,00 грн, погрожуючи розправою з членами її родини.

З наказом (розпорядженням) про відсторонення від роботи вона ознайомлена не була у зв`язку з його відсутністю, тому не могла оскаржити цей наказ (розпорядження) у встановленому законом порядку.

13 березня 2017 року вона отримала лист, з якого дізналася, що розпорядженням від 09 березня 2017 року № 1 її звільнено з займаної посади з 31 листопада 2016 року згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважала звільнення незаконним, оскільки з наказом про звільнення з роботи її ознайомлено не було та копія не видавалась, а лише надіслано поштою, що є порушенням статті 47 КЗпП України.

Причини її невиходу на роботу є виключно волевиявлення відповідача (відсторонення її від роботи), ці причини є поважними та не можуть вважатись прогулом в розумінні пункту 4 статті 40 КЗпП України.

У результаті незаконного звільнення їй не було нараховано середньомісячну заробітну плату, відповідач при поновленні її на роботі на раніше займаній посаді зобов`язаний виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, який станом на 19 березня 2018 року становить 15 835,50 грн.

Крім того, незаконними діями відповідача їй спричинено моральну шкоду в розмірі 4 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги позивача є недоведеними, а звільнення проведено відповідно до трудового законодавства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2018 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не врахував ту обставину, що на роботу вона не виходила у зв`язку з її відстороненням, причини її відсторонення від роботи є безпідставними, не перевірив дотримання строків накладення дисциплінарного стягнення.

ФОП Багдасарян К. В. надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 19 червня 2015 року між сторонами укладений договір між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю б/н, безстроково, згідно з пунктом 2 якого позивач зобов`язана реалізовувати продовольчі товари.

31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці, що підтверджено дослідженим судом першої інстанції актом про відсутність на роботі продавця магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_1 від 31 жовтня 2016 року та поясненнями свідка ОСОБА_6 . Крім того, зазначена обставина не оспорюється позивачем.

19 грудня 2016 року відповідач поштою направив, а позивач 24 грудня 2016 року отримала лист про необхідність надати пояснення та відповідні документи, що підтверджують поважність причин відсутності на роботі з 31 жовтня до 19 грудня 2016 року (дата підписання та відправки листа поштою).

Крім того, у матеріалах справи міститься висновок Державної служби України з питань праці ГУ Держпраці у Запорізькій області, який був досліджений судом першої інстанції, про відсутність порушень законодавства про працю з питань, викладених у зверненні ОСОБА_1 , у ФОП ОСОБА_3 в межах акта перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 16 січня 2017 року № 08-03-088/0027.

Матеріали справи не містять доказів того, що з 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 намагалася приступити до виконання своїх трудових обов`язків, а також доказів у створенні їй штучних перешкод з боку відповідача у виконані цих обов`язків на підставі укладеного між сторонами безстрокового договору.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Аналізуючи обставини звільнення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що жодних доказів, які б доводили існування поважних причин невиходу на роботу в робочі дні за період, зазначений у наказі про звільнення, позивач суду не надала, у зв`язку із чим суд відмовив у позові.

Суд касаційної інстанції вважає, що такі висновки відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судами правильно застосовано закон, який підлягав до застосування, тому підстав для скасування судових рішень немає.

Посилання у касаційній скарзі на те, що позивач не виходила на роботу, оскільки була відсторонена та їй було відомо про те, що її роботу виконував іншій працівник не може бути підставою для скасування судових рішень.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про пропущення строку звільнення позивача, оскільки вона не виходила на роботу з 31 жовтня 2016 року до 09 березня 2017 року, тому наказ про застосування дисциплінарного стягнення видано відповідно до статті 148 КЗпП України.

Інші доводи касаційної скарги на законність судових рішень не впливають та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко