КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/9888/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей,

В С Т А Н О В И В :

21 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом, де просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь додаткові витрати і аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у розмірі 5 000 грн., щомісячно, або в іншому розмірі, встановленому судом на двох дітей у рівних долях з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення дітей повноліття,

стягнути з ОСОБА_1 на її користь додаткові витрати і аліменти в твердій грошовій сумі по утриманню дітей за минулий час та здійснити їх індексацію, а саме: на утримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 2 500 грн. на кожного, щомісячно, або в іншому розмірі встановленому судом, починаючи з лютого 2011 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 04 грудня 2009 року вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 02 червня 2014 року було розірвано на підставі рішення суду.

Від шлюбу з відповідачем сторони мають малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач проживає окремо від позивача та дітей.

Оскільки відповідач жодної участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку на їх утримання не надає, тому позивач звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі по 2 000 грн. на кожного, щомісячно, починаючи з 21 грудня 2018 року і до досягнення ними повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 536,80 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що діти проживають з позивачем, а відповідач офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід та ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей.

При цьому, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, перебування на його утриманні дружини та дітей, а також встановлений законодавцем розмір прожиткового мінімуму для дітей, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення аліментів, а саме: вважає необхідним призначити аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивача, з врахуванням принципу справедливості та розумності, у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. на кожного, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Разом з тим, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дітей за минулий час зі здійсненням відповідної індексації, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вжиття нею заходів щодо одержання аліментів від відповідача, однак внаслідок його ухилення від сплати аліментів не мала можливості їх одержати.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дітей, суд зазначає наступне.

Витрати, які позивач просить сягнути з відповідача, а саме на навчання, харчування, одяг, господарські потреби та утримання у дитячому закладі не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України.

При цьому, вказані витрати здійснювались позивачем на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позов у частині вимог про стягнення додаткових витрат на дітей є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Крім того в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1 536,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з нього аліменти в твердій грошовій сумі на утримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить по 1 013,50 грн. на кожного та стягнути з нього на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, сторони з 04 грудня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 02 червня 2014 року було розірвано на підставі рішення суду.

Від шлюбу вони мають малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 і серії НОМЕР_3 та копією рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2014 року в справі №761/7073/14-ц ( а.с. 16, 17, 18, 19-20 ).

З матеріалів справи вбачається, що діти - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 22 ).

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачував в добровільному порядку аліменти, зокрема, в розмірі 502,51 грн. - 13 лютого 2018 року, 402,01 грн. - 01 березня 2018 року, 01 червня 2018 року - 502,51 грн., 01 жовтня 2018 року - 1 497 грн., 07 грудня 2018 року - 1 507 грн., 08 березня 2018 року - 404,01 грн., 09 листопада 2018 року - 1 507 грн., 23 лютого 2019 року - 1 005,03 грн., 28 березня 2018 року - 402,01 грн., 28 квітня 2018 року - 1 005,03 грн., 29 грудня 2018 року - 1 507,54 грн., 03 січня 2018 року - 502,51 грн. ( а.с. 110-121 ).

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України від 21 березня 2019 року ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, про що свідчить відсутність страхового стажу за період з 1 січня 2008 року по 28 лютого 2019 року ( а.с. 98 ).

14 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено шлюб від якого вони мають спільного сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 107, 108 ).

У зв`язку з тим, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо сплати аліментів в необхідному розмірі, 21 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом ( а.с. 1-4 ).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково ( а.с. 135-138 ).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі по 2 000 грн. на кожного, щомісячно, починаючи з 21 грудня 2018 року і до досягнення повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 536,80 грн. В решті вимог позову відмовлено ( там же ).

При цьому, на переконання апеляційного суду, місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 матеріальної допомоги в необхідному розмірі на утримання доньки ОСОБА_3 та сина - ОСОБА_4 не надає.

Окрім цього, при визначенні необхідного розміру аліментів, місцевий суд у повній мірі врахував викладене та положення ст.ст. 80, 84, 180-182, 184, 191, 199-201 СК України.

Також, на переконання апеляційного суду, місцевий суд визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей врахував всі наявні обставини передбаченні ст. 182 СК України, зокрема те, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, наявність тимчасово непрацездатної дружини - ОСОБА_7 та іншого сина - ОСОБА_6 , сина від першого шлюбу нової дружини - ОСОБА_8 .

Відтак, місцевий суд, на переконання апеляційного суду, обґрунтовано визначив розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі по 2 000 грн. на кожного, щомісячно, починаючи з 21 грудня 2018 року і до досягнення повноліття.

Таким чином, ухвалюючи рішення в цій частині, місцевий суд правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, здійснив належну оцінку доказів, унаслідок чого обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення цих позовних вимог і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 80, 84, 180-182, 184, 191, 199-201 СК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення в цій частині.

При цьому, апелянтом не надано жодних належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів на спростування встановленого розміру аліментів та на підтвердження неправомірності його визначення у відповідності до ст. 182 СК України.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 182СК України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги в цій частині.

Доводи апелянта, зокрема, про те, що його сумарний місячний дохід не дозволяє здійснювати виплату аліментів у розмірі, встановленому місцевим судом, він від іншого шлюбу має сина та його дружина перебуває в декретній відпустці, встановлений розмір аліментів є завищений, він сплачує аліменти в добровільному порядку, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не є правовою підставою, в силу викладеного, для задоволення апеляційних вимог в цій частині.

Посилання ОСОБА_1 , зокрема, про те, що на його утриманні крім цього перебуває син від першого шлюбу нової дружини, на переконання апеляційного суду, в повній мірі враховані місцевим судом при визначенні необхідного розміру аліментів.

Крім цього, апеляційний суд, зауважує на те, що відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття та те, що відповідач не є батьком - ОСОБА_8 ( а.с. 109 ), а відтак - не несе цивільно-правової відповідальності за його матеріальне утримання.

Доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ( а.с. 176-183 ), зокрема, про те, що відповідач неофіційно працевлаштований, має мінливий дохід, відповідач не спростував викладені нею доводи про його неофіційні доходи, судом, з врахуванням принципу справедливості та розумності, вірно визначений розмір аліментів, перераховані в добровільному порядку аліменти не відповідають необхідному розміру, з точки зору апеляційного суду та в силу викладеного, є правою підставою для залишення без задоволення апеляційної скарги в частині вимог щодо зміни встановленого місцевим судом розміру аліментів.

А тому, зазначені доводи апеляційної скарги суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення в даній частині, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Разом з тим, судом першої інстанції, з точки зору другої інстанції, помилково визначено розмір судового збору, враховуючи наступне.

Так, позивачем заявлені вимоги про стягнення аліментів на двох дітей в розмірі 2 500 грн., на кожного, при цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову в таких справах є сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Відповідно до вимог п.п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»ставка судового збору за подачу фізичною особою або фізичною особою - підприємцем позовної заяви майнового характеру становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню при вирішенні поданої позовної заяви майнового характеру до суду першої інстанції, враховуючи часткове задоволення в розмірі 24 000 (( 2 000 + 2 000) х 6 ) грн., граничні ставки та положення ст. 141 ЦПК України, становить 704,80 ( 1 762 х 0,4 ) грн., тоді як місцевим судом стягнуто судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1 536,80 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції, в названій частині неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 141, 176 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення щодо стягнення судового збору на користь держави в розмірі 1 536,80 грн.

А тому, доводи апелянта в цій частині, на переконання суду другої інстанції, знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

Відтак, рішення місцевого суду, на переконання апеляційного суду, підлягає зміні відповідно до положень ч. 4 ст. 376 ЦПК Українилише в частині стягнутого розміру судового збору.

Законність та обґрунтованість судового рішення, що не оскаржується ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції не переглядається у відповідності до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, оскільки судом не встановлено порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей в частині стягнутого розміру судового збору змінити з 1 536,80 грн. на 704,80 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко