РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«25» січня 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої:судді ОСОБА_1

за участю секретаря: Мазій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимирі-Волинському цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

В позовній заяві посилається на те, що з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від. 29.05.2015 року було розірвано.

Від даного шлюбу мають одну дитину, дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу проживає з нею і знаходиться повністю на її утриманні.

Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.07.2015 року стягнуто з ОСОБА_3, в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 20.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою на утримання дитини, не являється половиною прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що суперечить вимогам закону, у зв'язку із чим вона змушена звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів

Просить суд збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття.

Ухвалою судді від 20.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 05.12.2018 року.

Позивач в судове засідання не зявилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю, просить суд розгляд справи проводити у її відсутність.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з'явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 29.05.2015 року було розірвано.

Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину, дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої є сторони у справі, що стверджується свідоцтвом про її народження серії 1-ВЛ № 163812.

Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.07.2015 року стягнуто з ОСОБА_3, в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини, дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 20.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Підставою звернення з позовом про збільшення розміру аліментів став той факт, що аліменти у вищевказаному розмірі є недостатніми для належного утримання дитини, збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За змістом ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму складає: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

При вирішенні справи суд враховує, що після ухвалення вищезгаданого рішення суду від 02.07.2015 року про стягнення аліментів з відповідача, відбулись зміни у житті позивача, як одержувача аліментів та житті її дитини на користь якої стягнуто аліменти.

Так, з дня стягнення аліментів 02.07.2015 року року, пройшло понад 3 роки. За цей час дочка підросла, на даний час відвідує школу в звязку з чим закономірно, збільшилися витрати на її утримання, (одяг, харчування - продуктовий кошик, кишенькові витрати, лікування, додаткові заняття), що законодавчо підтверджується прожитковим мінімумом для осіб вказаної категорії (дітей віком від 6 до 18 років).

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку дитини, збереження її здоров'я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Враховує суд і те, що неповнолітня дочка проживає з матірю, яка в звязку з цим несе також і додаткові витрати щодо належного утримання місця проживання.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в даному випадку розмір стягуваних з відповідача аліментів не повинен бути нижчим, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а обовязок батьків щодо утримання дітей є однаковим для обох, а тому вважає за можливе визначити такий у твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. щомісячно, таким чином задовольнивши позовні вимоги частково.

В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 273, 280-284 ЦПК України, на підставі ст.180-183, 192 Сімейного кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 липня 2015 року та стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання на утримання неповнолітньої дитини, дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь держави 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп. судового збору.

Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Позивач: ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: 44761, Волинська область, Володимир-Волинський район, с. Бегета, вул ОСОБА_1, 47, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, зареєстрований за адресою: 61000, Харківська область, м. Харків, Профспілковий бульвар, 3, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Головуюча /-/ підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Н.В. Пікула