Дата документу 22.01.2019 Справа № 325/678/18
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 325/678/18Головуючий у 1-й інстанції Діденко Є.В.
Пр. № 22-ц/807/456/19Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про визнання припиненим договору іпотеки, зняття обтяження та виключення відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до АТ «Фінанси та Кредит» про визнання припиненим договору іпотеки, зняття обтяження та виключення відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно до укладеного договору № 877-095И між нею та відповідачем ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3 отримала від банку у кредит грошові кошти в сумі 50000 грн. зі сплатою 13 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 16.09.2020 року.

16 вересня 2005 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки. В той же день, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_3 та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений іпотечний договір № 877-095I, згідно якого позивач передала в іпотеку банку будинок АДРЕСА_1. На підставі зазначеного договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про іпотеку № 25788077 від 16.09.2005 року та запис про обтяження №25788006 від 16.09.2005 року.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором банк звернувся з позовом до суду. Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 19.03.2012 року у справі № 2-60/2012 позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором №877-095И у загальному розмірі 51193,62 грн., та 511,94 грн. судового збору.

25 січня 2018 року державним виконавцем закінчено виконавче провадження з примусового виконання рішення суду у зв'язку з фактичним повним виконанням.

Проте, на початку травня 2018 року ОСОБА_3 отримала лист від банку, яким відповідач повідомив її про реалізацію права вимоги за договором іпотеки на аукціоні 12.06.2018 року, внаслідок існуючої заборгованості за кредитним договором.

В пункті 17 Договору іпотеки зазначено, що він діє до повного виконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором.

Зазначала, що звернувшись до суду з позовом, банк скористався своїм правом дострокового стягнення відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 3.4 кредитного договору, чим змінив строк виконання зобов'язання. Жодних додаткових вимог банку за весь час з моменту ухвалення судом рішення, позивачу не надходило.

Таким чином, незважаючи на припинення зобов'язання за кредитним договором, закінчення строку, на який майно передавалось в іпотеку та припинення договору іпотеки, запис про накладення заборони відчуження нерухомого майна досі не скасований.

З цих підстав просила визнати припиненим з 25.01.2018р. іпотечний договір №877-095I від 16.09.2005р.; скасувати обтяження з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, накладене на підставі іпотечного договору №877-0951 від 16.05.2005р., та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку за №25788077 від 16.09.2005р., та запис про реєстрацію обтяження №25788006 від 16.09.2005р.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов суд першої інстанції зазначив, що банк, пред'являючи позов до боржників про дострокове стягнення кредитних коштів, нарахованих відсотків, комісій та неустойки, на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. Згідно постанови державного виконавця від 25.01.2018 року виконавчі провадження були закінчені у зв'язку з фактичним повним виконанням. З урахуванням відсутності будь-яких доказів заборгованості позивача за кредитом перед банком, та наявності доказів повного погашення боргу в порядку примусового виконання рішення суду, кредитний договір і договір іпотеки є припиненим.

Колегія погоджується з таким висновком суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 вересня 2005 року між ОСОБА_3 ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір № 877-095И, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала від банку кредит в сумі 5000 грн. зі сплатою 13% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 16.09.2020 року (а.с.10-13).

Згідно з п. 2.3 Кредитного договору, кредитні кошти отримані для придбання позичальником будинку №103 по вул. Калініна в смт. Приазовське Запорізької області.

Згідно з договором купівлі-продажу від 16.09.2005 року, позивач придбала у власність житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

16 вересня 2005 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 877-095И, відповідно до умов якого ОСОБА_4 поручився перед банком за належне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором (а.с. 14).

16 вересня 2005 року між ОСОБА_3 і банком укладений іпотечний договір № 877-095I, згідно з яким з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач передала в іпотеку банку будинок АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).

Відповідно до п. 4 цього договору, забезпечення виконання зобов'язань розповсюджується на повернення позичальником суми кредиту в розмірі 50 000,00 грн., процентів, комісійної винагороди та неустойки, а також відшкодування збитків, завданих про строчкою платежів за Кредитним договором, відшкодування витрат по зверненню стягнення на Предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрати за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог.

Пунктом 17 цього Іпотечного договору визначено, що він набуває чинності після його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором.

На підставі Іпотечного договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про іпотеку № 25788077 від 16.09.2005 року та запис про обтяження № 25788006 від 16.09.2005 року, які є чинними і на даний час, що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 123473899 від 11.05.2018 року (а.с. 21-22).

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 19.03.2012 року у справі № 2-60/2012 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму заборгованості за кредитним договором № 877-095И у загальному розмірі 51193 грн. 62 коп., з яких: 41303,51 грн. - сума основного боргу; 1802,66 грн. - сума непогашених відсотків; 1320 грн. - сума непогашеної комісії; 6767.45 грн. - сума непогашеної пені, та судовий збір у сумі 511,94 грн. (а.с. 23).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

25 січня 2018 року державним виконавцем винесено постанову, згідно якої виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-60/2012 виданого 03.05.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 суми 51705,56 грн. закінчено у зв'язку з фактичним повним виконанням (а.с. 25).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Листом від 24.04.2018 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» повідомив позивача, що право вимоги за кредитним договором № 877-095И буде виставлено для продажу на відкритих торгах (аукціоні) і заборгованість за кредитним договором станом на 01.03.2018 року складає 423 824,00 грн., з яких: заборгованість за основним боргом - 8053,18 грн., заборгованість за процентами - 6421,71 грн., заборгованість за комісіями - 24090,00 грн., заборгованість за штрафами і пенями - 348194,47 грн. (а.с. 28).

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 цього Закону визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельна ділянка не припиняється, з інших підстав, передбачених цим законом.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений: строком повного погашення кредиту є 16 вересня 2020 року.

Верховний Суд України у постановах від 21 січня 2015 року (№ 6-190цс14) та від 27 січня 2016 року (№ 6-990цс15) висловив правову позицію про те, що, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, і тому твердження АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в апеляційній скарзі щодо дійсності кредитного договору в даний момент, є помилковим, і таким, що не ґрунтується на законі.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Окрім цього, посилання скаржника в апеляційній скарзі на ст.ст. 536, 1054, 1048, 1050, 1052 ЦК України щодо зобов'язань сплачувати на проценти за користування кредитними коштами до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом, не приймаються судом до уваги, оскільки стосуються інших правовідносин.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія дійшла до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України, Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - залишити без задоволення.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: