Ухвала

Іменем України

22 січня 2018 року

м. Київ

справа № 296/6830/16-ц

провадження № 61-49043ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 02 листопада 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року в справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_4звернулася до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області), посилаючись на те, що заочним рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 24 листопада 2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на її користь борг у розмірі 11 431 000 грн та 554 325 грн 21 коп. 26 квітня 2017 року ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області було відкрито виконавче провадження № 53851040 щодо боржника ОСОБА_6, якому належить на праві власності земельна ділянка площею 0,75 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у селі Сокирниця Хустського району Закарпатської області. Постановою державного виконавця Яроша С. І. від 21 вересня 2017 року державним виконавцям Хустського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (далі - Хустський РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області) доручено провести опис (арешт) вищевказаної земельної ділянки. 12 квітня та 11 липня 2018 року її представником направлялися державному виконавцю ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області Ярошу С. І. клопотання щодо проведення оцінки та здійснення примусової реалізації належної ОСОБА_6 земельної ділянки. Проте вказані клопотання були залишені без задоволення. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області Яроша С. І. у виконавчому провадженні № 53851040, що полягає у нездійсненні оцінки та примусової реалізації майна боржника ОСОБА_6, а саме земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Хустський район, село Сокирниця, і зобов'язати старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області Яроша С. І. здійснити у виконавчому провадженні № 53851040 оцінку та примусову реалізацію вказаної земельної ділянки.

Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 02 листопада 2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що ухвалою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2016 року, яка набрала законної сили 14 грудня 2016 року, накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_6, в тому числі на земельну ділянка площею 0,75 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в селі Сокирниця Хустського району Закарпатської області. В матеріалах справи відсутні докази заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову, тому державний виконавець не мав можливості здійснити оцінку та примусову реалізацію цієї земельної ділянки.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишено без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 02 листопада 2018 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

26 грудня 2018 року представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 подав касаційну скаргу на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 02 листопада 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала Хустського районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2016 року не містить заборони державному виконавцю вчиняти будь-які дії з арештованим майном у примусовому порядку і не дає підстав для зупинення вчинення виконавчих дій згідно зі статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження».

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Судами встановлено, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебувало виконавче провадження № 53851040, відкрите на підставі виконавчого листа № 296/6830/16, виданого 31 січня 2017 року Корольовським районним судом міста Житомира, про солідарне стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 11 431 000 грн та 554 325 грн 21 коп.

21 вересня 2017 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області з метою належного виконання виконавчого документа винесено постанову, якою доручено державним виконавцям Хустського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області провести опис (арешт) майна боржника ОСОБА_6, зокрема земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,75 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в селі Сокирниця, урочище «Між дорогами».

Постановою старшого державного виконавця Хустського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Закарпатській області від 02 жовтня 2017 року описано та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_6, в тому числі на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,75 га, що знаходиться в селі Сокирниця, урочище «Між дорогами».

12 квітня та 11 липня 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звертався з клопотаннями до старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області, в яких просив провести оцінку та здійснити примусову реалізацію належної боржнику ОСОБА_6 вищевказаної земельної ділянки.

Встановлено, що ухвалою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2016 року, яка набрала законної сили 14 грудня 2016 року, у справі № 309/3956/16 клопотання про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_6, в тому числі на земельну ділянка площею 0,75 га, кадастровий номер № НОМЕР_1, для ведення особистого селянського господарства, розташовану в селі Сокирниця Хустського району Закарпатської області. Виконання зазначеної ухвали доручено Хустському РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області та відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Хустської районної державної адміністрації.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець був позбавлений можливості здійснити оцінку та примусову реалізацію спірної земельної ділянки, оскільки на неї ухвалою судді Хустського районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2016 року накладено арешт, а в матеріалах справи відсутні докази заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що ухвала судді Хустського районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2016 року не містить заборони державному виконавцю вчиняти будь-які дії з арештованим майном у примусовому порядку і не дає підстав для зупинення вчинення виконавчих дій, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, третьої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час постановлення ухвали про забезпечення позову (далі - ЦПК України 2004 року), суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України 2004 року).

Частиною першою статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов'язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 14 ЦПК України 2004 року судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Оскільки ухвала судді Хустського районного суду Закарпатської області від 08 грудня 2016 року є чинною, заміна судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову не здійснювалося, то дії державного виконавця є правомірними.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»)

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 02 листопада 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року в справі за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов