РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року м. Рівне

Справа № 572/1807/18

Провадження № 22-ц/4815/59/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Брикса Ю.Ю.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

за участю позивачки ОСОБА_4, її представника -адвоката ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області в складі судді Слободянюка Б.К. від 8 жовтня 2018 року, ухваленого в 17 год. 45 хв. в м. Сарни, дата складання повного судового рішення - 8 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням зі зняттям його з реєстраційного обліку.

Позов мотивовано тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 10.03.1999 року їм на праві спільної часткової власності належить по 1/4 частині квартири АДРЕСА_1. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №671 від 19.09.2017 року ОСОБА_4 успадкувала 1/6 частину квартири після смерті свого чоловіка ОСОБА_8

Крім того, ОСОБА_5 згідно договору дарування від 30.03.2017 року отримала від ОСОБА_9 у власність 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_6, який є їх сином та братом, але не проживає більше тринадцяти років у зв'язку з тим, що виїхав до іншого населеного пункту на постійне місце проживання, забравши всі свої речі та майно.

Вказують, що відповідач не проживає в спірній квартирі, однак, з місця реєстрації не знявся, що тягне за собою негативні правові наслідки для них, зокрема, вони несуть додаткові витрати по утриманню квартири, які полягають у сплаті комунальних послуг, витрат по утриманню будинку та прибудинкової території.

Просили суд визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування зазначеною квартирою та примусово зняти його з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 8 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_6 прийняв спадщину, яка складається з 1/3 частини спадкового майна після смерті батька ОСОБА_8, яке складається із 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, а тому є її співвласником.

У поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_4 покликається на його незаконність та необґрунтованість в зв'язку з неправильним та неповним встановленням судом обставини, які мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є співвласником квартири, хоча в нього відсутні документи, які підтверджують його право власності.

Суд першої інстанції приймаючи рішення вийшов за межі позовних вимог та не правильно застосував норми матеріального права, оскільки згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, судом, підміняючи поняття формальної реєстрації та проживання, в порушення норм права встановлено, що відповідач прийняв спадщину, яка складається з 1/3 спадкового майна після смерті батька ОСОБА_8, а саме: 1/4 частини квартири в АДРЕСА_1.

Доводить, що оскільки відповідач із 2005 року виїхав за кордон, на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, а був лише формально зареєстрований із батьком, то він відповідно до вимог ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України, якщо бажав би прийняти спадщину, мав би подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини.

Однак, свідоцтво про право на спадщину відповідачу не видавалося, заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини він не подавав, на що суд першої інстанції увагу не звернув.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подавався.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 10.03.1999 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності (в рівних долях) ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9 по 1/4 частині кожному з них.

На підставі договору дарування від 30.03.2017 року ОСОБА_9 відчужив на користь ОСОБА_5 належну йому 1/4 частина вказаної квартири.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

19.09.2017 року державним нотаріусом Сарненської районної державної нотаріальної контори видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 на 2/3 частки спадкового майна, а саме 1/6 частини квартири АДРЕСА_1.

У вказаному свідоцтві також зазначено, що спадкоємцями майна ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме 1/4 частини квартири в АДРЕСА_1 є його: дружина ОСОБА_4 - на 2/3 частки, утому числі з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовилася дочка спадкодавця ОСОБА_5; син ОСОБА_6 - на 1/3 частку. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна ще не видано.

Згідно довідки про склад сім'ї №5812 від 8.06.2018 року, виданої КП "Житлосервіс", за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Виходячи з положень ст. ст.16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ч. 1ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до акту, складеного 8.06.2018 року комісією КП "Житлосервіс", після перевірки факту проживання ОСОБА_6 по АДРЕСА_1, було встановлено, що ОСОБА_6, який зареєстрований в даній квартирі не проживає. Даний факт підтверджений свідками-сусідами: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Згідно, доданого до апеляційної скарги, листа №253 від 5.11.2018 року КП "Житлосервіс" повідомляє, що при складенні акту по факту по факту проживання від 8.06.2018 року гр. ОСОБА_6 була допущена помилка в номері квартири, де помилково зазначено кв. №31 замість кв. №13.

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивачами не заперечується, що ОСОБА_6 був зареєстрований у спірній квартирі на момент смерті його батька ОСОБА_8

Будь-які належні та допустимі докази того, що відповідач станом ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично не проживав у квартирі АДРЕСА_1 в матеріалах справи відсутні.

Актом КП "Житлосервіс" від 8.06.2018 року підтверджується не проживання ОСОБА_6 у спірній квартирі лише на момент складення даного акту.

Свідоцтво про право на спадщину від 19.09.2017 року, видане ОСОБА_4, нею не оспорювалось та з будь-якими вимогами про усунення ОСОБА_6 від спадкування вона до суду, як до видачі їй вказаного свідоцтва, так і після його отримання не зверталась.

За наведеного, встановивши, що відповідач в порядку, передбаченому частиною третьою статті 1268 ЦК України, успадкував частину спірної квартири після смерті свого батька, оскільки був зареєстрований у цій квартирі на час відкриття спадщини, та відмову від спадщини не подавав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, строки отримання свідоцтва про право на спадщину ЦК України не встановлені, а його відсутність не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Пунктом шостим постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності щодо нерухомого майна у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_6 не оформлено у встановленому законом порядку право власності на успадковане ним нерухоме майно, то твердження суду першої інстанції про те, що відповідач є співвласником спірної квартири підлягає виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог є безпідставними, оскільки рішення за будь-якими іншими вимогами, крім заявлених позивачами, судом не приймалось.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

Позивач ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи та у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір за подачу апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 8 жовтня 2018 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини покликання на те, що ОСОБА_6 є співвласником спірної квартири.

В решті рішення суду залишити без змін.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги віднести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 січня 2018року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Боймиструк С.В.