Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 703/4130/14-ц

провадження № 61-25235св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Бондаренка С. І., Храпка В. Д., Новікова О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів.

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про відшкодування майнової шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 08 листопада 2012 року вона довіреністю уповноважила ОСОБА_6 представляти її інтереси перед третіми особами з питань, пов'язаних із експлуатацією та обслуговуванням належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію автомобіля НОМЕР_1. За домовленістю із відповідачем він мав забезпечити виїзд вказаного автомобіля до Німеччини та встановлення на ньому тахографа, необхідного для подальшої експлуатації вантажного автомобіля. На прохання ОСОБА_6 довірителем у довіреності в якості повірених також вказаний ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Після закінчення строку дії довіреності ОСОБА_6 автомобіль позивачу не повернув, мотивуючи тим, що він знаходиться за кордоном. А в грудні 2013 року ОСОБА_6 повідомив, що автомобіль знаходиться у м. Сміла на належній ОСОБА_5 станції технічного обслуговування. Вона звернулась до відповідача з проханням повернути їй, як власнику, автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, однак їй було відмовлено. В подальшому автомобіль вилучили працівники Смілянського МВ УМВС України та розмістили на штрафмайданчику, а повернули його 17 квітня 2014 року.

Посилаючись на те, що за час перебування автомобіля на станції техобслуговування ОСОБА_5 повністю його розукомплектував, знявши майже всі вузли і агрегати позивач, із урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача 438 889,65 грн збитків, завданих пошкодженням її автомобіля, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 31 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивача не надано суду доказів того, що зазначені нею деталі, вузли і агрегати перебували на автомобілі перед тим, як цей автомобіль залишено у відповідача, та що саме у цей період відповідач чи інша особа за його вказівкою вилучали якесь майно з автомобіля «Mercedes-Benz».

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 завдану майнову шкоду в сумі 438 889,65 грн, моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн та 2 000,00 грн вартості автотоварознавчого дослідження. Зобов'язано ОСОБА_5 передати ОСОБА_4 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 видане ВРЕВ № 1 УДАІ ГУМВС України в м. Києві 22 серпня 2012 року на автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» 518 СДІ , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, тип ТЗ-Евакуатор-С вантажний, реєстраційний номер НОМЕР_2. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд скасовуючи рішення місцевого суду виходив із того, що відповідач зобов'язаний відшкодувати шкоду завдану ОСОБА_4 розукомплектуванням автомобіля належного позивачу.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиції інших учасників.

У вересні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що суду не було надано доказів того, що зазначені позивачем деталі, вузли і агрегати перебували на автомобілі перед тим, як цей автомобіль було залишено у нього. Не було надано також доказів того, що саме в цей період відповідач чи інша особа за його вказівкою вилучали якесь майно з автомобіля. В судовому засіданні 31 березня 2017 року він дійсно визнав, що ним було знято з автомобіля автомагнітолу і блок управління двигуном. Однак він пояснив, що ці деталі він віддав ОСОБА_6, оскільки саме він передав автомобіль для ремонту. Крім того, зняття цих деталей не є підставою позову, оскільки в переліку розукомплектованих деталей, які навів позивач у свої позовній заяві, вони відсутні. ОСОБА_4 не надала також належних доказів щодо розміру завданої шкоди, оскільки не просила суд провести щодо цього експертизу, а здійсненні фізичними-особами підприємцями звіти про оцінку вартості збитків не можуть вважатись належними та допустимим доказами, оскільки ці особи не попереджались судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

У листопада 2017 року від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 на адресу суду надійшли заперечення на касаційну скаргу, згідно з якими рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим.

Рух справи у суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2017 року відкрито провадження у справі та надано строк для подання заперечення на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справупередано до Верховного Суду.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що за ОСОБА_4 22 серпня 2012 року був зареєстрований автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

08 листопада 2012 року ОСОБА_4 видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 представляти її інтереси перед третіми особами-учасниками дорожнього руху, в органах ДАІ, страхових компаніях, на станціях технічного обслуговування, паркувальних майданчиках і місцях автостоянок та інших органах із питань, пов'язаних із експлуатацією та обслуговуванням (із правом керування автомобілем із метою виконання наданих повноважень) належного їй автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_2.

За фактом заволодіння зазначеним автомобілем проводилося досудове розслідування яким встановлено, що автомобіль який належить на праві власності позивачу був розукомплектований, що привело до неможливості його експлуатації.

Під час досудового розслідування, ОСОБА_5 в своєму поясненні підтвердив, що вказаний автомобіль із 27 жовтня 2012 року знаходився у нього на станції технічного обслуговування та був ним розукомплектований. Також вказав, що були всі документи які дозволяли експлуатувати автомобіль. Вказані обставини також підтверджуються протоколом тимчасового доступу до речей, описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду, протоколом огляду предмету.

Згідно з висновком про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 16 лютого 2015 року № 24/06/14 вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 438 889,65 грн.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача майнову шкоду, завдану його умисними діями, які полягають у незаконному привласненні деталей та комплектуючих автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Нормативно-правове обґрунтування.

З урахуванням того, що між сторонами у справі, відсутні договірні правовідносини, до вимог позивача підлягає застосуванню інститут деліктного зобов'язання як різновид позадоговірних зобов'язань. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номерНОМЕР_2, суд апеляційної інстанції, з огляду на підстави та зміст позовних вимог, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, та врахував принцип повного відшкодування шкоди власнику цього транспортного засобу та з'ясував фактичний розмір заподіяних позивачу збитків.

Твердження заявника про те, що ОСОБА_4 не надала належних доказів щодо розміру завданої шкоди, оскільки не просила суд провести експертизу, а здійсненні фізичними-особами підприємцями звіти про оцінку вартості збитків не можуть вважатись належними та допустимим доказами, оскільки ці особи не попереджались судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять альтернативного висновку експертизи щодо розміру шкоди заподіяної позивачу, інших доказів, які б ставили під сумнів наданий позивачем висновок про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 16 лютого 2015 року № 24/06/14 - немає, а тому твердження заявника ґрунтується виключно на припущеннях, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи заявника про те, що він не здійснював розукомлектацію автомобіля, спростовуються доказами наданими позивачем, що були належним чином оцінені судом апеляційної інстанції, зокрема те, що автомобіль перебував у відповідача у стані, який дозволяв його використовувати для цілей його призначення, а внаслідок дій відповідача (розукомплектування) став непридатним для використання.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 10 серпня 2017року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак В. О. Кузнєцов
С. О. Погрібний