ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
04 вересня 2019 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді - Соловей Г.В.,
з участю секретаря - Момот Л.С.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
за участю представника позивача ОСОБА_14.,
за участю представника третьої особи Небрат Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування ВК Фастівської міської ради Київської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-
24.06.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачівОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування ВК Фастівської міської ради Київської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, посилаючись на те що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . За вказаною адресою, крім позивача зареєстровані, відповідачі, які не являються членами його родини. Відповідач ОСОБА_2 мати ОСОБА_3 , яка є неповнолітньою, та ОСОБА_4 . Відповідачі в будинку не проживають з травня 2018 року, не сплачують комунальні платежі, їх особистих речей в будинку немає. Реєстрація відповідачів в будинку ставить позивача в скрутне матеріальне становище, так як він не може оформити субсидію.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні.
В судових засіданнях в процесі розгляду справи позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримували та просили їх задовольнити.
В судове засідання відповідачі повторно не з`явилися, повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи шляхом публікування оголошення про їх виклик на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. У встановлений строк відзиву від відповідачів на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині зняття з реєстрації неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , оскільки немає доказів того, що її батьки мають житло.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , позивач по справі, є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором даруванням від 27.05.1989 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.08.2012 року.
З копії домової книги вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані позивач по справі та відповідачі.
Згідно актів від 18.05.2018 року та від 18.08.2019 року за підписом голови вуличного комітету Суворової Н .М . та сусідів, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мають реєстрацію у вказаному будинку, але в ньому не проживають з травня 2018 року, їх особистих речей в будинку немає.
Згідно пояснень позивача, ОСОБА_2 була дружиною його онука ОСОБА_10 , який теж зареєстрований в будинку. ОСОБА_3 - їх спільна дитина. Після розірвання шлюбу в 2018 році відповідачі виїхали з належного позивачеві будинку.
Також факт не проживання відповідачів в будинку АДРЕСА_1 підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника користовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції Українипри здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 перешкоджає проживанню відповідачів в спірному будинку, а також будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом.
Відповідно до частини 1 статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, небажання відповідачів надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.
Статтею 6 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання малолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням не можуть бути задоволені з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.
Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Отже, у разі припинення сімейних стосунків з власником (наймачем) будинку колишні члени його сім`ї не втрачають право користування займаним житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Такого висновку дійшов ВС у своїй постанові від 22 листопада 2018 року № 591/4595/16-ц.
Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради в судовому засіданні наголошувала на тому, що невідомо чи має ОСОБА_2 житло, чи зможе вона забезпечити гідні умови проживання для своєї дитини.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що в будинку по АДРЕСА_1 зареєстрований батько малолітньої дитини - ОСОБА_10 .
Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині визнання втратившою право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягають задоволенню.
Виходячи з вищевикладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. 4,12,57, 81,89,141,265,268,280-284 ЦПК України, на підставі ст.15,16,29,317,321,405 ЦК України, ст.150,168 ЖК УРСР, Закону України «Про охорону дитинства», суд
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Г.В.Соловей