Справа № 461/4885/17 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1645/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

адвоката Філатової Н.А. - представника ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на рішення Галицького районного суду міста Львова від 20 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» і приватного нотаріуса Сиротяка Михайла Романовича, третя особа - відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (в подальшому - «Банк», «нотаріус», «ДВС»), про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р. 18 серпня 2010 року, який зареєстрований в реєстрі за № 1537, яким звернуто стягнення на належні ОСОБА_5 нежитлове приміщення будівлю, загальною площею 3079,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,5271 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1 в сумі 14 882 783 грн. 28 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що нотаріусом було вчинено виконавчий напис без достатніх підстав, так як в Банку були відсутні правові підстави для звернення до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису. Документи, які були подані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не дають підстав вважати, що сума заборгованості є безспірною (т.1, а.с. 1-2).

Ухвалою судового засідання від 13.09.2017 року до участі у розгляді справи в якості співвідповідача було залучено ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт» (т.1, а.с. 116-117).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяк М.Р. 18 серпня 2010 року та зареєстрований в реєстрі за №1537, яким звернуто стягнення на належні ОСОБА_5 нежитлове приміщення будівлю, загальною площею 3079, 1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,5271 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки № НОМЕР_1 в сумі 14 882 783 грн. 28 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сиротяка Михайла Романовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 992 грн. 40 коп. в рівних частинах, тобто по 330 грн. 80 коп. з кожного.

Встановлено, що відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи (т.2, а.с. 180-192).

Дане рішення оскаржили відповідачі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (в подальшому - «Банк») та ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт».

Апелянти просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Звертають увагу на те, що оскаржуване рішення не містить вказівки на те, що розрахунок заборгованості станом на 05.08.2010 року на суму 1 882 294,17 доларів США (еквівалент - 14 853 371,52 грн.) у взаємному зв'язку із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса (копії яких є наявними у матеріалах судової справи № 2-3076/11, а.с.184-188) відхиляється судом в якості доказу у справі, а також на те, що у рішенні відсутні будь-які мотиви, з яких суд вважав би за необхідне відхилити такі докази.

Також звертають увагу на те, що позивач своїми заявами (листами) від 14.06.2010 року, від 10.02.2011 року та від 30.05.2011 року визнавав свою заборгованість перед Банком, в ході судового розгляду справи не заперечив обставин визнання заборгованості та фактів подання до Банку цих заяв, які підтверджують дійсні обставини визнання заборгованості ОСОБА_5 та її безспірності (відсутності невирішених спорів щодо заборгованості, її розміру не лише станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, але й після цього).

Вважають, що факт наявності вказаного вище розміру заборгованості станом на 05.08.2010 року підтверджено заочним рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.08.2013 року у справі № 442/4276/13, яким позов Банку задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_5 і ОСОБА_7 на користь Банку заборгованість за Кредитним договором у розмірі 2 852 898, 89 доларів США (еквівалент 22 803 220 грн. 83 коп.). Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.07.2018 року у справі № 442/4276/13 (провадження № 61-29748 св 18) (рішення у ЄДРСР № 75581253) залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_5, а ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01.08.2017 року (якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на вказане заочне рішення) - без змін.

Вважають безпідставним висновок суду про те, що розмір заборгованості, який Банком було запропоновано сплатити позивачу, відрізняється від розміру заборгованості, зазначеної у виконавчому написі, оскільки Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц викладено висновок, за яким та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості.

Вважають, що матеріали справи не містять жодних доводів позивача, підтверджених відповідними доказами, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості, здійснених Банком та долучених до матеріалів справи, а звертають увагу, що за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350) доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Покликаючись на практику Верховного Суду, вважають, що пеня, в рахунок погашення заборгованості за якою вчинено виконавчий напис нотаріусом, правомірно розрахована Банком та заявлена в іноземній валюті, а тому висновки суду першої інстанції з цього приводу є безпідставними, а рішення суду - незаконним внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, що визначають порядок та валюту виконання грошових зобов'язань на території України.

Вважають, що судом взагалі не було розглянуто заяв Банку та ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт» про застосування строку позовної давності (не зазначено з яких мотивів їх відхилено) (т.2, а.с. 202-211, 252-257).

Представник позивача, Лазор А.О., будучи належним чином повідомленим про час і місце апеляційного розгляду справи, прибув 14.01.2019 року до Львівського апеляційного суду, однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи, мотивуючи його тим, що «станом на 17.40 засідання ще не розпочалося» (т.3, а.с. 52), та залишив зал судового засідання.

Як стверджується протоколом судового засідання від 14.01.2019 року, апеляційний розгляд справи розпочався о 17 год. 51 хвилині і представник апелянта ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт», адвокат Філатова Н.А., яка прибула на апеляційний розгляд з міста Києва, категорично заперечила проти відкладення апеляційного розгляду справи з підстав, що були наведеними у вище згаданому клопотанні представника позивача (т.3, а.с. 53-54).

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів прийшла до висновку про неповажність неявки в судове засідання позивача і його представників.

Приватний нотаріус Сиротяк М.Р. подав до суду письмовий Відзив на позовну заяву ОСОБА_5, у якому просив суд відмовити у задоволенні позову про визнання таким, що не підлягає виконанню, вчиненого ним 18 серпня 2010 року виконавчого напису «за безпідставністю вимог», а також просив «у зв'язку із великою зайнятістю, розглядати справу за (його) відсутності» (т.1, а.с. 146-153).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт», на підтримання доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали даної справи, а також оглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи Галицького районного суду м. Львова № 2-3076/11 за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (в подальшому - «матеріали справи № 2-3076/11»), та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задоволення позовних вимог суд першої інстанції мотивував тим, що Банком до нотаріуса було подано розрахунок заборгованості на суму 14 409 174 грн. 76 коп., однак оскаржуваний виконавчий напис вчинений на загальну суму 14 853 371 грн. 52 коп., а також тим, що пеня у поданому Банком до нотаріуса розрахунку визначена у доларах США, хоча в Україні засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня і, відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню й інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти).

Крім цього, з урахуванням того, що в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса запропоновано звернути стягнення на спірне нерухоме майно, яке належить позивачу ОСОБА_5, однак це майно на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2010 року по справі № 9/38 (яке в подальшому було скасовано) до 2017 року було зареєстровано за ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс», суд визнав поважними причини пропуску позивачем ОСОБА_5 строку на звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права і такі не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи (а відтак, у відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню), що 16.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір № 010/08-3/2793/в, згідно із умовами якого Банк надав ОСОБА_5 кредитні кошти в сумі 1 875 000 доларів США для придбання нерухомого майна з процентною ставкою 12 % річних у строк до 14.04.2017 року (в подальшому - «Кредитний договір»).

15.05.2007 року між Банком та ОСОБА_5, було укладено нотаріально посвідчений Договір іпотеки № 010/08-3/2793/в, відповідно до умов якого ОСОБА_5 у забезпечення вимог Банку, які витікають з умов згаданого Кредитного договору, передав у іпотеку нерухоме майно - нежитлове приміщення будівлі, загальною площею 3079,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,5271 га за цією ж адресою, кадастровий номер НОМЕР_1 (надалі - «Предмет іпотеки»).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань за Кредитним договором, на його адресу було скеровано вимогу № 02-06-02/15-1675 від 13.05.2010 року про погашення заборгованості за Кредитним договором та запропоновано, зокрема, у тридцятиденний строк з моменту отримання вимоги в повному обсязі виконати свої зобов'язання перед Банком за Кредитним договором та погасити заборгованість та пеню за несвоєчасне виконання своїх зобов'язань, яка згідно деталізованого розрахунку (долученого до вимоги) станом на 29.04.2010 року становила 1 817 985, 94 доларів США, що еквівалентно 14 409 174 грн. 76 коп.

ОСОБА_5, як боржника у кредитному зобов'язанні, також було попереджено, що у випадку невиконання вказаної вимоги у тридцятиденний строк з моменту її отримання Банк розпочне процедуру звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах Договору іпотеки та процедуру примусового стягнення заборгованості.

Вказану вимогу було отримано Позивачем 19.05.2010 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (справа № 2-3676/11, а. с. 136-137), однак не виконано, що і стало підставою для звернення Банку 11.08.2010 року до приватного нотаріуса Сиротяка М.Р. з заявою за № 02-06-02/15-2917 про вчинення виконавчого напису на Договорі іпотеки та Договорі про внесення змін до Договору Іпотеки про звернення стягнення на Предмет іпотеки з метою задоволення вимог Відповідача у розмірі 1 882 294,17 доларів США, що в еквіваленті станом на 05.08.2010 року становило 14 853 371 грн. 52 коп.

До згаданої заяви за № 02-06-02/15-2917 від 11.08.2010 року Банком було долучено деталізований розрахунок заборгованості за Кредитним договором станом на 05.08.2010 року (справа № 2-3670/11, а.с. 184-186).

Згадана справа № 2-3670/11 була витребуваною судом першої інстанції і була предметом дослідження в ході розгляду даної справи (в тому числі - і розрахунок заборгованості за Кредитним договором станом на 05.08.2010 року, який не заперечувався жодним учасником справи), а відтак твердження, яке міститься в оскаржуваному рішенні, про те, що «такий розрахунок не був наданий суду нотаріусом, натомість нотаріус надав розрахунок, який поданий Банком на суму 14 409 174,76 грн.», не може прийматися до уваги.

Приватний нотаріус Сиротяк М.Р. повідомив суд про неможливість повторного надання у 2017 році відповідних документів, які слугували підставою для вчинення виконавчого напису, оскільки їх було знищено у відповідності до вимог чинного законодавства у зв'язку зі спливом термінів зберігання на підставі Акту про вилучення до знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 07.12.2016 року (а.с.150-153).

Позивач заяв про виключення копій документів, доданих до справи Банком, з числа доказів до суду не подавав, а відтак у суду були відсутні підстави не брати до уваги ті чи інші документи, додані до справи за наслідками витребування судом першої інстанції матеріалів справи № 2-3076/11.

18.08.2010 року приватним нотаріусом Сиротяком М.Р. за реєстровим № 1537 було вчинено виконавчий напис на Договорі іпотеки та Договорі про внесення змін до Договору Іпотеки про звернення стягнення на Предмет іпотеки з метою задоволення вимог Банку.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи заяв (листів) ОСОБА_5, написаних ним, як до вчинення нотаріусом виконавчого напису (14.06.2010 року), так і після вчинення нотаріусом виконавчого напису, а саме: 10.02.2011 року та 30.05.2011 року (які позивач і його представники не заперечували і не оспорювали), ОСОБА_5 визнавав свою заборгованість перед Банком (т.1, а.с. 49, 50, 51).

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 16.05.2018 року у справі № 20/8269/15-ц, та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості.

Матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи Банком, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Таким чином, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України (змагальність сторін, диспозитивність цивільного судочинства), ст. 81 ЦПК України (обов'язок доказування сторонами), ч. 6 ст. 81 ЦПК України (доказування не може ґрунтуватися на припущеннях) поклав в основу доказування обставин наявності спору між сторонами припущення щодо «невідповідності суми поданого розрахунку та суми, на яку був вчинений виконавчий напис», безпідставно не прийняв до уваги листи ОСОБА_5, якими останній неодноразово підтверджував розмір заборгованості в сумах, що відповідають наданим Банком розрахункам заборгованості, чим неодноразово визнав факт відсутності спору між ним та Банком щодо розміру заборгованості.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 15.05.2017 року у справі № 752/13877/15-ц (6-211цс17) (рішення у ЄДРСР № 66691943) дійшла висновк про те, що оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Вище наведений висновок Верховного Суду України підтримано колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15.

Підпунктами 1.11.1 та 1.11.1.1 Кредитного договору встановлено, що усі платежі для повернення суми Кредиту та сплати процентів повинні здійснюватись Позичальником у валюті Кредиту, в строки та на умовах встановлених цим Договором.

Інші платежі згідно з умовами цього Договору розраховуються у валюті Кредиту і підлягають сплаті у валюті України виходячи з валютного курсу НБУ на день сплати.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Як вбачається зі змісту вступної частини та розділу 8 «Реквізити та підписи сторін» Кредитного договору, ОСОБА_5 отримував кредит не як суб'єкт підприємницької діяльності, а тому положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» на відносини щодо стягнення неустойки за невиконання Кредитного договору не розповсюджуються.

Позивач не подав до суду жодних доводів на спростування розміру пені нарахованої Банком за кредитним зобов'язанням.

З урахуванням вище наведеного висновки суду першої інстанції стосовно неправомірності заявлення Банком до стягнення пені в іноземній валюті не відповідають нормам матеріального права, що визначають порядок та валюту виконання грошових зобов'язань на території України.

За вище наведеного оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно, судові витрати, понесені апелянтами у виді судового збору сплаченого за подачу ними апеляційних скарг, підлягають до стягнення на їхню користь з позивача (пункт 2 частини 2 статті 141 ЦПК України).

Частиною 9 статті 158 ЦПК України встановлено, що у випадку (зокрема) ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Відтак, заходи забезпечення позову, які були застосовані по даній справі ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 17 квітня 2018 року (у виді зупинення стягнення у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскарження якого є предметом позовних вимог; т.2, а.с. 46-51), підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 158 ч.9, 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 20 липня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса Сиротяка Михайла Романовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого 18 серпня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М.Р., реєстровий № 1537.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»960 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» 1 488 грн. 60 коп. судових витрат.

Заходи забезпечення позову, які були застосовані ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 17 квітня 2018 року, - с к а с у в а т и.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 18 січня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.