Справа № 203/3224/19
УХВАЛА

06 вересня 2019 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Підберезна Н.В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності.

Ухвалою від 06.09.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадженні у справі.

В поданому разом із позовом клопотанні позивач просив накласти арешт на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, ч.1 ст.152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч.1,6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Види забезпечення позову визначені ст.150 ЦПК України. Зокрема, п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до роз`яснень наданих в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про захист його права, як власника квартири АДРЕСА_1 , заявивши вимоги про визнання недійсними договору купівлі-продажу останньою витребування із чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на теперішній час право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачкою.

За вказаних вище обставин, суд погоджується з доводами позивача щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно, оскільки подальше відчуження останнього на користь інших осіб, потягнене за собою необхідність залучення до участі у справі останніх, ускладнить та затягне розгляд справи, унеможливить реалізацію обраного позивачем способу захисту порушеного права в разі можливого задоволення позову.

Таким чином, запропоновані стороною позивача заходи забезпечення позову є адекватними та співмірними із заявленими позовними вимогами та забезпечать можливість виконання судового рішення.

При цьому, суд враховує положення п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України та роз`яснення п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» щодо можливості забезпечення позову майнового характеру шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Крім того, суд приймає до уваги, що накладення арешту на спірну квартиру не призведе до завдання збитків відповідачці, як власнику майна, не позбавить її права вільного користування останнім, а тому суд також не вбачає передбачених ст.154 ЦПК України підстав для застосування зустрічного забезпечення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149,150,152,153,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_2 , фактично мешкає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_4 , право власності на яку зареєстроване за відповідачкою ОСОБА_3 (зареєстрована: АДРЕСА_5 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України та може бути оскарження учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Строк пред`явлення ухвали для виконання три роки до 06 вересня 2022 року.

Суддя С.Ю.Казак