Справа № 426/1366/19
РІШЕННЯ

іменем України

08 квітня 2019 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Скрипника С.М.,

за участю секретаря судового засідання Брайловської М.М.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове, матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Білокуракінське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася з заявою про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні, в обґрунтування вимог посилається на те, що вона та ОСОБА_2 з 09 квітня 1982 року перебували у шлюбі та прожили разом з 1982 року до його смерті 22 липня 2017 року, вели спільне господарство, будували сімейні відносини. У звязку з проведенням антитерористичної операції за місцем їхнього постійного проживання, вона вимушена була змінити місце мешкання та зареєструватись як внутрішньо переміщена особа, хоча продовжували мешкати однією сімєю та вести спільне господарство. Її чоловік у звязку зі своїм складним станом здоровя не міг виїздити на підконтрольну територію України, тому зареєструватися як внутрішньо переміщена особа він не мав можливості. За час сумісного проживання вона перебувала на утриманні чоловіка, оскільки розмір пенсії її чоловіка у розмірі 4364,03 грн. був значно більшим (більше ніж у 2,5 рази) від розміру її пенсії, яка складає 1596,82 грн., а тому пенсійні виплати її чоловіка були постійними та основним джерелом її існування.

Після смерті чоловіка вона звернулась до Сватівського відділення Білокуракінського обєднаного управління ПФУ Луганської області з питання оформлення пенсії по втраті годувальника, однак інспектор усно пояснила, що вона має право на пенсію у звязку із втратою годувальника у розмірі 50% від пенсії померлого та їй потрібно надати довідку про постійне проживання з чоловіком.

За місце її проживання вона зібрала документи, що підтверджують факт їхнього спільного проживання, але оскільки вони складені на тимчасово неконтрольованій території України в м. Кадіївка, орган Пенсійного фонду не може врахувати складову переліку документів для отримання пенсії. Таким чином вирішити дані обставини в позасудовому порядку вона не має можливості, тому змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні.

Просить суд встановити факт постійного проживання її з чоловіком ОСОБА_2 за адресою: м. Кадіївка, вул.. Дегтярьова, буд. 54 з 1982 року по день його смерті 22 липня 2017 року та перебування її на утриманні свого чоловіка по день його смерті 22 липня 2017 року.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 просить суд задовольнити її заяву з підстав, зазначених у ній та пояснила, що з чоловіком вони проживали з 1982 року та перебували у шлюбі, вели спільне господарство. Спільних дітей у них не було. Чоловік помер у м. Стаханові (Кадіївка) у 2017 року. Вона перебувала на утриманні чоловіка, оскільки у нього була більша пенсія ніж у неї.

Представник заінтересованої особи Біловодського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що заявницю знає, в родинних стосунках з нею не перебуває, вони разом працювали. Вони перебували в добрих стосунках. Заявниця з чоловіком купили будинок і разом там проживали, він ходив до них у гості. Пенсія у ОСОБА_2 була значно більшою, тому заявниця перебувала на його утриманні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягаю задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 дійсно був чоловіком заявниці по справі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕД №347583 та згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 325758 та помер 22 липня 2017 року у м. Кадіївка Луганської області, України (а.с.12)

З копії довідки ВПО № НОМЕР_1 від 25 жовтня 2018 року вбачається, що заявниця зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: вул.. Некрасова, буд. 1 м. Сватове Луганської області (а.с.7).

Заявниця ОСОБА_1 та її чоловік були пенсіонерами, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень (а.с.16,17).

Відповідно до довідки про доходи № 778776-30/1090 ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 1596,82 грн. на місяць (а.с.15).

Відповідно до довідки № 136 від 03.12.2018, акта про фактичне місце проживання № 9 від 03.12.2018, та копії домової книги - ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована разом з чоловіком ОСОБА_2 з 26.11.2005 року (а.с.18-21).

На звернення ОСОБА_1 звернулась до Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника листом об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської їй було відмовлено через відсутність документу, що засвідчує факт перебування на утриманні.

Таким чином, пенсія покійного чоловіка була основним джерелом засобів для існування та проживання заявниці.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 2 частини 1статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (ОСОБА_4), - незалежно від тривалості страхового стажу.

За змістом ч. 2, 3 вказаної статті, непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 8 постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" Пленуму Верховного Суду України, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2, отримувала пенсію по інвалідності, розмір якої значно менший пенсії яку отримував її чоловік.

Суд, оцінючи інформацію, яка міститься у довідці з місця проживання, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, колегія суддів судової палати враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Водночас, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, а саме вважає за можливе встановити факт сумісного проживання та перебування ОСОБА_1 на утримані її чоловіка ОСОБА_2 не з 1982 року, а з 26 листопада 2005 року, тобто з моменту її зареєстрованого місця проживання, про що в матеріали справи надані відповідні докази.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Білокуракінське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою : м. Кадіївка, вул.. Дегтярьова, буд. 54 з 26 листопада 2005 року і по день смерті ОСОБА_2 22 липня 2017 року.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 з 26 листопада 2005 року і по день його смерті 22 липня 2017 року.

Рішення суду може бути оскаржено через Сватівський районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду або безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 12 квітня 2019 р.

Суддя: С.М.Скрипник