Справа № 137/1234/18
Провадження № 22-ц/801/643/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 рокуСправа № 137/1234/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Венгрин О. О., дата складання повного тексту рішення 22 січня 2019 року, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 червня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (яке відступило право вимоги ПАТ «Комерційний індустріальний банк» за договором відступлення права вимоги №313/035-37/40253, яке 25 квітня 2017 року за договором відступлення права вимоги № 20170425 відступило свої права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №313/035-37/40253 від 15 червня 2006 року) та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №313/035-37/40253, за яким відповідачу було надано кредит в розмірі 4000,00 гривень. За договором відповідач зобов'язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. ОСОБА_3 умови договору №313/035-37/40253 від 15 червня 2006 року належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 38494,67 гривень, яку позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 313/035-37/40253 від 15 червня 2006 року в розмірі 38494 грн 67 коп. - тіло кредиту, а також 1762 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено позовні вимоги, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що місцевим судом необґрунтовано було залишено без розгляду клопотання про витребування доказів у позивача, які б могли спростувати заявлений позивачем розмір заборгованості за кредитом, внаслідок чого суд порушив принцип змагальності та рівності сторін. Заявлений позивачем розмір є завищеним та не враховує всі здійснені відповідачем платежі на погашення боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Згідно кредитного договору №313/035-37/40253 від 15 червня 2006 року ОСОБА_3 отримала у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (яке відступило право вимоги ПАТ «Комерційний індустріальний банк» за договором відступлення права вимоги №313/035-37/40253, яке 25 квітня 2017 року за договором відступлення права вимоги №20170425 відступило свої права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №313/035-37/40253 від 15 червня 2006 року) кредит в розмірі 4000,00 грн. (п.п. 1.3 кредитного договору)

Згідно п.п. 2.4 кредитного договору станом на дату підписання договору рішенням комітету з управління активами та пасивами кредитора встановлено повну процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 0,1 % річних. В разі непогашення кредитної заборгованості (наявність дебетового сальдо по картковому рахунку) з моменту білінгу по 15 число наступного після білінгу місяця, відсоткова ставка з 15 числа до моменту погашення даної заборгованості автоматично збільшується на 24,00 % (становить 24,1 %) річних.

Відповідно до п.п. 3.2. кредитного договору кредитна лінія відкривається на строк 24 місяці з 15 червня 2006 року по 14 червня 2008 року. Термін користування кредитною лінією подовжується на наступні 24 місяці в разі відсутності письмового звернення жодної зі сторін про припинення терміну дії цього договору, таке подовження терміну користування кредитною лінією може проводитись кожні 2 роки з дати підписання договору (п.п. 3.3. кредитного договору).

Додаткового угодою від 17 травня 2012 року до кредитного договору № 313/035-37/40253 від 15 червня 2006 року розмір поточного ліміту кредиту змінено на 10621,00 грн (п.п. 1.1). Строк кредитування- 48 місяців з 17 травня 2012 року по 17 травня 2016 року з процентною ставкою 36,00 % річних (п.п. 1.2, 1.4). Максимальний розмір кредиту за договором складає 200000,00 грн (п.п. 10.1).

ОСОБА_3 не виконувала зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 26 квітня 2017 року утворилась заборгованість по кредиту в розмірі 38494,67 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості /а.с. 25-28/.

Укладання кредитного договору підтверджується анкетою-заявою відповідача ОСОБА_3 від 13 червня 2006 року /а. с. 17/; кредитним договором № 313/035-37/40253 від 15 червня 2006 року /а. с. 4/, додатковою угодою від 17 травня 2012 року до кредитного договору /а. с. 5-10/, правилами ведення поточних рахунків фізичних осіб та користування платіжними картками АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 13-14), умовами видачі кредиту АТ Райффайзен Банк Аваль /а.с. 16/, договором про відступлення прав вимоги №20170425 від 25 квітня 2017 року та витягом з реєстру боржників /а.с. 20-22/.

Порушення відповідачем умов договору щодо належного і своєчасного повернення кредиту (його складових), розмір заборгованості за кредитним договором видно з розрахунку заборгованості по картковому кредиту (а.с. 25-28).

Відповідно до повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» від 12 травня 2017 року, адресоване ОСОБА_3, у неї наявна заборгованості за кредитним договором № 313/035-37/40253 від 15 червня 2006 року в розмірі 38494,67 грн. /а.с. 24/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідач не виконувала належним чином умови договору, тому права позивача підлягають захисту.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про неналежне виконання відповідачем умов договору, внаслідок чого утворилася заборгованості за кредитним договором в сумі 38494,67 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Аргументи апеляційної скарги про те, що заявлений позивачем розмір є завищеним та не враховує всі здійснені відповідачем платежі на погашення боргу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ці аргументи нічим не підтвердженні, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що місцевим судом безпідставно було залишено без розгляду клопотання відповідача про витребування доказів у позивача, які б могли спростувати заявлений позивачем розмір заборгованості за кредитом, внаслідок чого суд порушив принцип змагальності та рівності сторін, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки позивачем надано достатньо доказів, які доводять розмір позовних вимог, а відповідачем зазначений розмір відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не спростовано.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не є обґрунтованими та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис А. Ю. Зайцев

Судді Підпис О. С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя А. Ю. Зайцев

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.