ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/12844/17

Провадження № 22-ц/818/263/19

24 січня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Литвиненко Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року, ухвалене у складі судді Сиротникова Р.Є.,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк (ПАТ КБ) «ПриватБанк» (надалі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 101 220 грн. 12 коп.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку із чим підписав заяву № б/н від 17 жовтня 2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (надалі Договір). Договір складався з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови). Відповідно до Умов погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов.

Взяті на себе зобов'язання Банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взяті на себе зобов'язання з повернення позичених коштів належним чином не виконує, станом на 11.09.2017 року має заборгованість за Договором у розмірі 101 220 грн. 12 коп., з яких: 50 082 грн. 63 коп. - тіло кредиту; 11 475 грн. 18 коп. - відсотки за користування кредитом; 34 366 грн. 11 коп. - пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 4 796 грн. 20 коп. - штраф ( процентна складова).

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надав суду доказів отримання відповідачем кредитної банківської картки, номеру цієї картки і не довів факту використання ОСОБА_1 кредитних коштів.

В поданій 21 березня 2018 року апеляційній скарзі Литвиненко О.Л., яка діє в інтересах Банку, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не сприяв всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Суд не мотивовано відхилив надані позивачем докази та ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення. Сторони погодили усі істотні умови кредитного договору, що підтверджується особистим підписом відповідача в кредитному договорі. На підтвердження позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано належні та допустимі докази в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, а саме: кредитний договір підписаний особисто відповідачем, розрахунок заборгованості станом на 11 вересня 2017 року.

Ухвалою судді Апеляційного суду Харківської області Бровченка І.О. від 04 квітня 2018 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року (а.с. 65-66).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 квітня 2018 року справа призначена до розгляду Апеляційним судом Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 68-69).

Після відкриття апеляційного провадження у справі та призначення справи до розгляду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» 21 червня 2018 року надав до суду письмові пояснення.

В обґрунтування письмових пояснень зазначає, що представник позивача участі в судовому засіданні в суді першої інстанції не приймав, про не визнання відповідачем позову не знав, тому у суду апеляційної інстанції є підстави притіняти та дослідити нові докази по справі, які не були предметом дослідження у суді першої інстанції.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

02 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» передано до Харківського апеляційного суду.

Згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду 16 жовтня 2018 року визначено колегію судів: суддя-доповідач - Тичкова О.Ю., судді - Піддубний Р.М., Котелевець А.В.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звертаючись до суду представник позивача зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н від 17 жовтня 2012 року, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії договору.

На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт; витяг з умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ( а.с. 10), остання не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її вид та строк дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить будь - яких даних, крім персональних даних відповідача, адреси його проживання, контактної інформації та підпису відповідача. Анкета-заява не містить відомостей яку саме платіжну картку виявив бажання оформити ОСОБА_1 Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без визначення виду послуги, що погоджена підписом відповідача, не може бути належним доказом укладення між сторонами договору на умовах, зазначених в позовній заяві.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не було надано суду відомостей, що підтверджують тип і строк дії картки, доказів зарахування кредитних коштів на картку, а також розміру заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 50 082 грн. 63 коп., враховуючи, що згідно анкети-заяви розмір кредитного ліміту взагалі не визначено, а відповідно до позовної заяви позивачем зазначено про отримання відповідачем кредиту у розмірі 25 000 грн. Також позивачем не було надано суду доказів відкриття на ім'я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

З огляду на вищевикладене наданий Банком розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

До суду першої інстанції надано розрахунок заборгованості, який не підтверджено первинними документами, а отже в силу принципу змагальності сторін, визначеного ст. 12 ЦПК України, позивач мав надати належні та допустимі докази надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та розміру заборгованості у випадку її наявності, чого ним зроблено не було, на що і звернув увагу суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

На підставі викладеного суд дійшов правильного висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі відповідачу кредитної картки, не надано належних доказів зарахування коштів на кредитну картку позичальника, видачу коштів готівкою тощо.

До письмових пояснень наданих представником позивача під час апеляційного розгляду справи було надано виписку по рахунку, фото особи чоловічої статті з картками від 17 жовтня 2012 року, від 02 вересня 2014 року та від 18 серпня 216 року, інформацію щодо строку дії карток та роздруківки наказів ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Оскільки позивачем не наведено доказів неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, вони не приймаються апеляційним судом.

Апеляційна скарга взагалі не містить посилань на нові докази та неможливості їх надати до суду першої інстанції. В письмових поясненнях представник позивача зазначає, що факт не визнання позовних вимог відповідачем банку став відомий лише з рішення суду та апеляційної скарги. Разом з тим, вказані твердження не є об'єктивними причинами для перешкоди позивачу в наданні доказів до суду першої інстанції в обґрунтування своїх позовних вимог. Крім того, відповідач участі у розгляді справи не приймав, відзиву на позовну заяву чи апеляційну скаргу банку не надавав.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 367 ЦПК України не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі позивача доводи про те, що суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, є необґрунтованими, оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та диспозитивності, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального Кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов'язок по доказуванню.

Суд, діючи на підставі ст.12 ЦПК України, з метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для забезпечення правильного та законного розгляду справи, надіслав позивачу роз'яснення в рамках даної цивільної справи, в якому вказав, що позивач, відповідно до вимог ч.2 ст.27 ЦПК України (в редакції на момент надсилання листа), для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язаний подати усі наявні у нього докази, а також роз'яснив, що у випадку невиконання позивачем вимог ЦПК України щодо обов'язку доказування справа буде розглянута на підставі наявних доказів (а.с. 44). Лист суду із роз'ясненнями позивачем отримано 19 січня 2018 року , про що свідчить зворотне поштове повідомлення (а.с. 47), проте станом на час розгляду справи від позивача жодних клопотань, доповнень, письмових доказів тощо до суду не надходило. Зазначені докази не були надані Банком і при подачі до суду апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки такі аргументи втрачають правовий сенс за встановлених судом обставин.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Литвиненко Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2019 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний