Провадження №2/242/186/19
Справа №239/367/17
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Капітонова В.І., секретар судового засідання Нарижна О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Селидівського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

За участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_3 і ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_5, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником нерухомого майна, а саме будівель і споруд, торгівельних павільйонів, які розташовані за адресою: м.Новогродівка, вул.. Паркова, 40. Позивач надає в оренду за цільовим призначенням нерухоме майно для розміщення торгівельних місць та функціонування міського ринку. Відповідач для здійснення торгівельної діяльності з 01.10.2015 року по 06.04.2017 року без правових підстав зайняв павільйон №10 у пятому ряді. Позивач у жовтні 2015 року запропонував відповідачу узгодити правовідносини по використанню нерухомого майно, а саме укласти договір оренди. Відповідач в свою чергу від підписання договору відмовився. Рішенням Новогродівського міського суду від 20.06.2016 року у справі №239/687/15-ц позовні вимоги позивача щодо зобовязання відповідача звільнити торгівельний павільйон задовольнив. Відповідачем не здійснено добровільного повернення торгівельного павільйону, тому павільйон був звільнений та прийнятий комісією, що створена позивачем у квітні 2017 року. На підставі ст.ст. 1212-1214 ЦК України вважає, що відповідач безпідставно користувався та володів торгівельним павільйоном, а також зберігав у себе майно кошти за оренду торгівельного павільйону. Просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 32734,00 грн. та судові витрати.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно з пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Подальший розгляд даної справи здійснюється за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 і її представник ОСОБА_5 заперечували проти позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_1, який є його рідним братом, є власником ринку, що знаходиться у м. Новогродівка Донецької області. ОСОБА_1 здійснив реконструкцію ринку і надав свідкові торгову площу для здійснення діяльності. До 2015 року директором ринку був він. У 2015 року його брат самостійно почав укладати договори оренди та брати плату за оренду павільйонів. Декілька осіб відмовлялись укладати договори оренди з ОСОБА_1 та сплачувати плату за оренду. Оскільки оплата не здійснювалась, комісія у складі 3-5 осіб склали повідомлення і протягом 5 років розносились, у тому числі ОСОБА_2 Підтвердив, що він був присутній коли ОСОБА_2 намагались вручити договір оренди, але вона відмовилась. Сам проект договору ОСОБА_2 отримала, але не підписала. Зазначив, що оренда раніше була встановлена 360 грн. на тиждень. Також, повідомив, під час відмови ОСОБА_2 підписати договір, здійснювалось відео.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що вона є приватним підприємцем та здійснює свою діяльність на ринку у м. Новогродівка Донецької області. Також, вона розносила повідомлення про оплату за оренду у складі комісії. Підтвердила, що ОСОБА_2 запропонували отримати проект договору оренди та оплатити оренди приміщення, але вона відмовилась через неузгодження декількох пунктів договору.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що вона є приватним підприємцем та здійснює свою діяльність на ринку у м. Новогродівка Донецької області та у жовтня 2015 року була свідком під час складання повідомлення ОСОБА_2 Підтвердила про складання проекту договору оренди за яким всі повинні сплачувати оренду, а також податок за оренду, умови договору були однакові. Пояснила, що їй було відомо щодо вручення повідомлення за оплату оренди та запропонування укладання договору з ОСОБА_2 Коштів від ОСОБА_2 вона не отримувала.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.11.2017 року відкрито провадження по справі та призначено у справі судове засідання.

Зясувавши думку учасників справи, допитавши свідків, дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є власником будівель і споруд, а саме торгівельного павільйону А?-1, мясоконтрольна станція А-1, вбиральня У-1, складські приміщення - Д?-1, Д??-1, Д???-1, паркан N?, замощення -1, та земельна ділянка на якій розташовані будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: Донецька область, м. Новогродівка, вул.. Леніна (Паркова), б.40, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18770549 від 12.05.2008 року, рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 25.04.2008 року, яке набрало законної сили 05.05.2008 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №52390633, сформованого 01.02.2016 року, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №441284 від 01.07.2009 року.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Той факт, що ОСОБА_1 надає в оренду нежитлові приміщення, а саме павільйони, за адресою: Донецька область, м. Новогродівка, вул.. Леніна (Паркова), б.40, сторони не оспорюють.

Позивач у 2016 року звернувся до Новогродівського міського суду Донецької області із позовом, у тому числі до ОСОБА_2, про витребування майна з незаконного володіння, стягнення збитків.

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 20.07.2016 року позовні вимоги задоволено частково, зобовязано зокрема ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом звільнення торгівельного павільйону №10 ряд №5 на території Новогродівського міського ринку в м.Новогродівка, вул.. Паркова (Леніна) 40, від товару, речей обладнання, тощо, протягом десяти днів, з дня набрання законної сили рішення по справі. В частині позовних вимог про стягнення збитків відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків, суд виходив з того, що позивачем не було надано яких небудь документів, що підтверджують договірні відносини між ним та відповідачами (договір оренди павільйонів, тощо), на підставі яких позивач вимагати ці збитки, та не обґрунтована сама сума збитків, а саме ціна оренди за місяць, запропонована до укладання договору.

Рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 20.07.2016 року було оскаржено відповідачами в частині витребування майна з незаконного володіння. Позивач ОСОБА_1 рішення суду в частині відмови позовних вимог щодо стягнення збитків не оскаржував.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.10.2016 року рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 20.07.2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2017 року рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 20.07.2016 року і ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 04.10.2016 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 317,319 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого будь-які дії, які не суперечать закону.

Захист права власності передбачений главою 29 ЦК України, у тому числі ст.ст. 387, 391 ЦК України.

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 20.07.2016 року і ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.10.2016 року, залишеними без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2017 року, встановлено зокрема, що ОСОБА_2 займає спірний павільйон на території Новогродівського ринку з жовтня 2015 року, право власності на який не має. Дані обставини відповідно до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Також, дані обставини узгоджуються між показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та наданими у судове засідання відповідачем доказами, а саме: завою ОСОБА_2 від 14.11.2016 року, спільним зверненням ФОП до Новогродівської міської ради, яке зареєстровано 09.10.2015 року, повідомленням ФОП до Селидівського МВ ГУМВС в Донецькій області, яке зареєстровано 15.10.2015 року.

Судом встановлено, що сторони не узгодили між собою порядок надання спірного павільйону в оренду. Договору між сторонами про оренду нежитлового приміщення не укладалося. Тобто, сторони між собою не узгодили умови і розмір орендної плати.

Статтями 387, 391 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивач скористався своїм правом та рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 20.07.2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04.10.2016 року і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2017 року, в частині позовних вимог про витребування майна з незаконного володіння задоволено.

Згідно з актом прийому передачі торгівельного павільйону, який розташований за адресою: Донецька область, м. Новогродівка, вул..Паркова, 40, місто 10 ряд 5, від 06.04.2017 року комісія у складі пяти осіб прийняли вказане приміщення. Тобто, на час розгляду справи нежитлове приміщення перебуває у володінні власника ОСОБА_1

Суд звертає увагу, що вказаний акт прийому передачі складено на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2017 року. Разом з тим, рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 20.07.2016 року, яким зобовязано відповідача повернути нерухомість, набуло чинності 04.10.2016 року.

Позивачем належних та допустимих доказів того, що з 04.10.2016 року позивач не міг реалізувати своє право на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, не надано. Крім того, акт прийому передачі складено без участі відповідача ОСОБА_2, а тому позивачем не доведено, що повернення майна особою, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, відбулось 06.04.2017 року.

Статтею 390 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

Добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Також, статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення зазначеної глави ЦК України застосовуються також до вимог про, зокрема витребування майна власником із чужого незаконного володіння, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Стаття 1214 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Таким чином, аналізуючи зазначені норми, суд звертає увагу, що власник майна може вимагати від особи, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, в свою чергу має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

Такими прибутками, зокрема може бути реальний (або) можливий прибуток від передачі майна в оренду. Обовязок доказу розміру таких прибутків лежить на власнику.

Необхідно враховувати те, що законодавець визнає одержання прибутків безпідставним лише за умови, коли набувач майна знав або повинен був знати про безпідставність його набуття. Тому безпідставно отримані прибутки повинні бути відшкодовані лише з того часу, коли особа, що збагатилася, дізналася або повинна була дізнатися про безпідставне збагачення.

Позивач звертаючись із даним позовом просив відшкодувати кошти за оренду торгівельного павільйону за період з 01.10.2015 року, тобто з період часу, який ОСОБА_2 незаконно займала спірний павільйон на території Новогродівського ринку.

Відшкодування плати за оренду приміщення не можна повязати із доходами, які особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, одержала або могла одержати від цього майна та зобов'язана відшкодувати в розумінні ст. 1214 ЦК України.

Позовних вимог, які мали на меті відшкодування в порядку ст.ст. 1212-1214 ЦК України позивачем не заявлено.

На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивач звернувся до суду із позовною вимогою про стягнення коштів за оренду торгівельного павільйону, яка не підпадає під дію норми, що регулює відшкодування в порядку передбаченому ст.1214 ЦК України, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,259,258,263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.04.2019 року.

Суддя В.І.Капітонов