Дата документу 23.01.2019 Справа № 320/5007/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/876/19 Головуючий у 1-й інстанції: Бахаєв І.М.
Є.У.№ 320/5007/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Кулабухова І.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про захист прав споживача, стягнення не виплаченого страхового відшкодування,

за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди помер її чоловік ОСОБА_4, який був застрахований в ТДВ Страхова компанія «Кредо» на підставі договору добровільного страхування від нещасних випадків №ZMP6NS-18471Y7, укладеного 07.05.2018р. У передбачені договором строки страховик був повідомлений про настання страхового випадку, про що є відповідний запис в журналі реєстрації заяв про подію. Проте страхова компанія відмовила у виплаті страхового відшкодування, пославшись на п.6.3 Договору страхування, яким передбачено, що страхове відшкодування не виплачується, якщо страхова подія відбулася протягом перших 7(семи) днів з дня набуття чинності договору. Посилаючись на те, що вказаний пункт договору страхування суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» і п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування», просила суд визнати його незаконним та стягнути з відповідача 250 000 грн. страхового відшкодування

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2018 року позов задоволено. Визнано п. 6.3 Електронного полісу добровільного страхування від нещасних випадків №ZMP6NS-18471Y7 від 07 травня 2018 року, укладеного між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» та ОСОБА_4 незаконним.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на користь ОСОБА_3 невиплачене страхове відшкодування за Електронним полісом добровільного страхування від нещасних випадків №ZMP6NS-18471Y7 від 07 травня 2018 року у розмірі 250000грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що положення договору страхування про не виплату страхового відшкодування у випадку, якщо страховий випадок стався протягом перших семи днів з дня набрання чинності договором, суперечить п.7 договору про визначення порядку та дати набрання чинності договором, а отже є незаконними. Договір страхування набув чинності, смерть застрахованої особи є страховим випадком, а тому страховик зобов'язаний сплатити позивачці передбачену договором суму страхового відшкодування.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони не з'явилися, направили суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Судом встановлено, що 07.05.2018 між ОСОБА_4 та ТДВ «Страхова компанія «Кредо» було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків №ZMP6NS-18471Y7, за умовами якого страховик зобов'язався у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодо набувачеві, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору і Правил страхування. Страхова сума за договором складає 250 000,00грн. , страховий платіж - 1 200 грн.( а.с.8)

Того ж дня ОСОБА_4 був внесений страховий платіж на суму 1 200 грн. (а.с.47).

Відповідно до п. 6 Договору смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку відноситься до страхового випадку, розмір страхової суми становить 250 000 грн.

Договір діє 12 місяців з 08.05.2018 00:00:00 по 07.05.20119 00:00:00 з дня, наступного за днем сплати страхового платежу на поточний рахунок страхувальника (п.7 договору.

Страхове відшкодування не виплачується, якщо страховий випадок стався протягом перших семи днів з дня набрання чинності договором (п.6.2 Договору).

Аналогічні положення містяться і в п.4.2.11 Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків, затверджених розпорядженням Дирекції ТДВ «Страхова компанія «Кредо» 06.07.2016 №97, згідно яким страховою компанією не визнається страховим випадком смерть застрахованої особи, яка відбулася протягом перших семи днів з моменту набуття чинності договором страхування (а.с.45).

ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 загинув, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 11.05.2018, актовий запис №801(а.с.9).

10.05.2018 ОСОБА_5, яка є дружиною страхувальника, звернулася до страхової компанії із заявою про настання страхової події, в якій зазначила дату/час події - 08.05.2018, 00:00, місце події - Одеська область, обставини події - множинні переломи грудної клітини.

15.05.2018 страховою компанією складено страховий акт, згідно якому у виплаті страхового відшкодування відмовлено на підставі п.6.3 Договору та п.4.2.11 Умов страхування, про що того ж дня було повідомлено ОСОБА_3(а.с.10, 57).

Визнаючи незаконним п. 6.3 договору страхування, суд першої інстанції виходив з того, що він суперечить вимогам закону п.7 договору страхування.

Згідно з частинами першою-третьою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як зазначено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N 9, 06.11.2009, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Визнавши договір страхування частково недійсним, суд першої інстанції не навів визначених законом підстав для такого висновку, не послався на відповідну норму права, яку він застосував до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ст. 991 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування» визначені випадки, за наявності яких страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, зокрема, якщо договором страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Поза увагою суду першої інстанції залишилася і та обставина, що аналогічні положення щодо підстав відмови у виплаті страхового відшкодування, викладені у п.6.3 договору, який визнано судом недійсним, містяться і в п.4.2.11 Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків, затверджених розпорядженням Дирекції ТДВ «Страхова компанія «Кредо» 06.07.2016 №97.

У передбаченому законом порядку вказані Умови страхування не скасовані і недійсними не визнані.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про страхування» правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування.

Вказані положення щодо права страховика визначати додаткові підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування не суперечать положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Висновки суду першої інстанції про неузгодженість між п.6.3 і п.7 договору є неспроможними, оскільки п.7 договору визначає порядок та дату набрання

чинності договором, а п. 6.3 договору вказує, що страхове відшкодування не

виплачується, якщо страховий випадок стався протягом перших семи днів з дня набрання

чинності цим договором.

За змістом ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладанні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зважаючи на те, що договором страхування сторони визначили, що не визнається страховим випадком смерть застрахованої особи, яка відбулася протягом перших семи днів з моменту набуття чинності договором страхування, така умова договору відповідає Умовам страхування і не суперечить вимогам ст. 991 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про страхування» , передбачених законом підстав для стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування суд першої інстанції не мав.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у позові.

Понесені страховою компанією судові витрати зі сплати судового збору підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Керуючись ст. ст.374,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2018 року по цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про захист прав споживача, стягнення не виплаченого страхового відшкодування залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено і підписано 24 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: