Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 309/4458/13-ц

провадження № 61-23598св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2016року у складі судді Волощук О. Я. та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Куштана Б. П., Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів.

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні будинком.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідачі зводять дах свого будинку таким чином, що нахил покрівлі направлений у бік її будинку та знаходиться на відстані 20-30 см. Із цього приводу вона у грудні 2012 року зверталася до Хустської міської ради та з отриманої відповіді від 14 грудня 2012 року дізналася, що відповідачами здійснюється будівництво з відхиленням від будівельного паспорта № НОМЕР_1, розробленого на підставі рішення Виконавчого комітету Хустської міської ради від 27 грудня 1991 року № 405, згідно з яким нахил покрівлі на житловому будинку відповідачів запроектований у сторону АДРЕСА_1 та на територію власного подвір'я. Комісія Хустської міської ради рекомендувала ОСОБА_5, ОСОБА_6 негайно припинити будівельні роботи, проте вони цього не зробили. Таке будівництво з відхиленням від проекту створює незручності у належному утриманні її житлового будинку, створює небезпеку пошкодження певних конструкцій будинку (фронтону, стін) внаслідок сходження атмосферних опадів із покрівлі відповідачів та відповідно до статті 376 ЦК України є самочинним будівництвом.

Посилаючись на викладене позивач просила зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві власності будинком по АДРЕСА_1, а саме: здійснити перебудову покрівлі житлового будинку по АДРЕСА_2 відповідно до проектної документації будівельного паспорта від 27 грудня 1991 року № 405, влаштувавши нахил покрівлі в сторону власного будинку та АДРЕСА_1.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 02 березня 2015 року, позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснити перебудову покрівлі житлового будинку по АДРЕСА_2 відповідно до проектної документації будівельного паспорта від 27 грудня 1991 року № 405, влаштувавши нахил покрівлі в бік власного будинку та АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 24 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 02 березня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановляючи ухвалу, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив із того, що порушуючи вимоги частини четвертої статті 10, статей 57, 59 ЦПК України 2004 року суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і не сприяв здійсненню їхніх прав, зокрема, що стосується необхідності призначення у справі відповідної судової експертизи для з'ясування питання про точне місце розташування житлових будинків сторін та їх відстаней щодо один одного, а також щодо можливості створення незручностей позивачу у влаштуванні відповідачами даху свого будинку. Суд не встановив, чи призвело влаштування відповідачами зазначеним вище способом покрівлі свого будинку, хоча і з відхиленням від проектної документації, до порушення прав позивача та яких саме, на підставі чого можна було б стверджувати про створення позивачу перешкод у користування своїм майном. За наявних у справі доказів передчасним є висновок судів про створення відповідачами позивачу перешкод у користуванні своїм нерухомим майном, а в силу вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснити перебудову покрівлі житлового будинку АДРЕСА_2 відповідно до проектної документації будівельного паспорта від 27 грудня 1991 року № 405, влаштувавши ухил покрівлі в сторону власного домоволодіння та АДРЕСА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з висновком судово-будівельної технічної експертизи № 258 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 при будівництві житлового будинку та виконанні будівельних робіт із перебудови житлового будинку АДРЕСА_2 не дотрималися та порушили державні будівельні норми із відхиленнями від проектної документації, що створило незручності у належному утриманні житлового будинку та небезпеку пошкодження певних конструктивів будинку позивача, розташованого за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання судових витрат змінено, стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 3 364,70 грн судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що влаштування відповідачами покрівлі свого будинку з відхиленням від проектної документації призвело до порушення прав позивача щодо користування, володіння, розпоряджання своїм нерухомим майном і неможливості за вказаних обставин його збереження від ймовірного руйнування.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги.

У травні 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2017 року в якій просили скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої й апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказують на те, що висновком судово-будівельної технічної експертизи від 29 червня 2016 року № 258 встановлено та доведено, що будинок АДРЕСА_1 у м. Хуст побудований на межі земельних ділянок і таким чином, саме будівництвом будинку АДРЕСА_1 суттєво порушені державні будівельні норми ДБН 360-92 **, у тому числі пункт 3.25 - відсутнє відступлення від межі сусіднього землекористувача на 1 метр. Жодні права та законні інтереси власника житлового будинку АДРЕСА_1 не порушуються, шкода її майну не спричиняється. Згідно з реєстраційним посвідченням ОСОБА_8 та ОСОБА_4 є співвласниками жилого будинку АДРЕСА_3. Після зміни назви вулиці, змінилася нумерація будинків, а тому за відсутності належності позивачу будинку АДРЕСА_1, рішення суду не може бути виконаним, оскільки ОСОБА_4 не надала суду доказів, що вона є власником будинку АДРЕСА_1.

Рух справи у суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справзазначену справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п'яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду - без змін.

Судом установлено, що ОСОБА_4 є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 Закарпатської області згідно з реєстраційним посвідченням від 05 квітня 1967 року, яке зареєстровано в реєстрову книгу № 7 за реєстровим № 2.176 , а також довідкою від 15 серпня 2012 року № 1552, виданою Хустським державним підприємством техінвентаризації (далі - Хустське ДПТІ). Інша Ѕ частини зазначеного житлового будинку відповідно до зазначених документів належить чоловіку ОСОБА_4 - ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно з актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 07 лютого 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які проживають АДРЕСА_2 та будують житловий будинок на підставі будівельного паспорта від 13 січня 1992 року № НОМЕР_1, погодженого 20 серпня 1992 року головним архітектором Хустського району, а на підставі дозволу на право виконання будівельних робіт від 19 серпня 1992 року № НОМЕР_1 Хустським ДПТІ виготовлено технічний паспорт на будинок від 24 грудня 2012 року, проте виявлено значні відхилення від затверджених проектних рішень, чим порушено вимоги законодавства, а саме частини першої статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до акта комісії Виконавчого комітету Хустської міської ради від 29 липня 2013 року про перевірку фактів, викладених у зверненні ОСОБА_4, повторно рекомендовано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 переробити покрівлю відповідно до проектної документації згідно з будівельним паспортом від 27 грудня 1991 року № 405. При цьому комісія надала висновок, що влаштування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покрівлі на житловому будинку по АДРЕСА_2 із нахилом даху в бік належного ОСОБА_4 на праві власності будинку АДРЕСА_1 проведено з відхиленням від проектної документації, що створює незручності у належному утриманні житлового будинку, створює небезпеку пошкодження певних конструктивів будинку - фронтону, стіни, внаслідок сходження атмосферних опадів (дощу, снігу) із покрівлі та відповідно до статті 376 ЦК України є самочинним будівництвом і передбачає притягнення порушника до адміністративної відповідальності.

07 лютого 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області складено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 будується з відхиленням від проектних рішень планування приміщень та конфігурації даху і покрівлі будинку, передбачених будівельним паспортом, що є порушенням вимог частини першої статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у зв'язку з чим заявлено вимогу про усунення виявлених порушень в установленому чинним законодавством порядку протягом восьми місяців від дати отримання припису.

Відповідно до висновку судово-будівельної технічної експертизи від 29 червня 2016 року № 258 при проведенні дослідження на місці знаходження житлового будинку АДРЕСА_2, встановлено, що відстань між житловими будинками із сторони головного фасаду від АДРЕСА_1 становить - 0,95 м, а відстань між стінами житлових будинків із дворового фасаду становить - 0,9 м, що є незначним порушенням державних будівельних норм. Крім того, покрівлю на житловому будинку по АДРЕСА_2 влаштовано із ухилом даху в сторону домоволодіння АДРЕСА_1, відстань від стіни існуючого житлового будинку АДРЕСА_1 становить - 0,43 м, отже, при виконанні будівельних робіт з перебудови житлового будинку АДРЕСА_2 недотримано вимоги ДБН 360-92** пункт 3.25.

Відстань від найбільш виступаючої частини даху житлового будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_6, по АДРЕСА_2 до даху будинку ОСОБА_4 становить - 0,18 м, у цьому випадку відсутнє порушення меж земельної ділянки. Влаштування покрівлі на житловому будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із ухилом даху в сторону домоволодіння ОСОБА_7 по АДРЕСА_1, АДРЕСА_1 виконано із відхиленням від проектної документації, що в подальшому може створювати незручності у належному утриманні житлового будинку, а також створює небезпеку пошкодження певних конструктивів будинку - фронтону, стіни та фундаменту, внаслідок попадання атмосферних опадів (дощу, снігу) із покрівлі, про що і зазначено у акті від 29 липня 2013 року.

Встановлені снігозатримувачі на будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знижують ймовірність негативних наслідків сходження снігових мас та попадання на житловий будинок ОСОБА_4 У незначній мірі забезпечено водовідведення з даху житлового будинку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по АДРЕСА_2, однак при сильних атмосферних опадах можливе замокання стін даху та фундаменту будинку ОСОБА_7

Нормативно-правове обґрунтування.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Установивши, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 влаштували покрівлю свого будинку з відхиленням від проектної документації та у спосіб який призвів до порушення прав позивача шляхом створення перешкод у користування своїм майном, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_4, оскільки порушення її прав установлено висновком експертизи, згідно з яким дах будинку відповідачів здійснений з порушенням, які створюють небезпеку пошкодження певних конструктивів будинку поз0ивача - фронтону, стіни та фундаменту, внаслідок попадання атмосферних опадів (дощу, снігу) із покрівлі.

Твердження заявників про те, що будинок АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_7 побудований на межі земельних ділянок а тому, саме будівництвом цього будинку суттєво порушено державні будівельні норми ДБН 360-92 **, у тому числі пункт 3.25 - відсутнє відступлення від межі сусіднього землекористувача на 1 метр, є безпідставними, оскільки ці обставини не є предметом спору, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не зверталися до суду із відповідним зустрічним позовом. У цій справі розглядаються вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні її майном, і такі порушені встановлені судом та підтверджені відповідними доказами.

Доводи заявників про те, що позивач не надала суду доказів того, що вона є власником будинок АДРЕСА_1, є цілком надуманими, такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки зміна назви вулиці та нумерації будинку ОСОБА_7 не впливає на правильність оскаржуваних відповідачами судових рішень та на забезпечення їх виконання.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначають у касаційній скарзі заявники.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2016 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 12 квітня 2017року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

В.О. Кузнєцов

С.О. Погрібний