ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2126/19 Справа № 208/4802/17 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням», в якому просив визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Позов мотивований тим, що він є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 На даний час в квартирі зареєстрованими є, зокрема, позивач, його мати ОСОБА_5, дружина ОСОБА_6 та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - брати позивача. Відповідачі не проживають у квартирі, проте, добровільно з реєстрації не знімаються.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року позов задоволено та ухвалено визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 не проживають більше ніж 15 років, тобто понад шість місяців, а тому втратили право користування цією квартирою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2-ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що згідно особового рахунку № НОМЕР_1, позивач ОСОБА_4 є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 (а. с. 10).

Відповідно до довідки № 3/26585 від 19.08.2017 року про реєстрацію та склад сім'ї, виданої ТОВ «ЄРЦ КП», зареєстрованими за вищевказаною адресою є позивач ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1- брати позивача, а також його дружина ОСОБА_6 та мати ОСОБА_5 (а. с. 4).

Згідно акту про непроживання від 21.08.2017 року, виданого КП КМР «УКОЖФ», відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не проживають у квартирі більш, ніж 15 років, що підтверджується свідками (а. с. 3).

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з доведеності того, що відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в квартирі АДРЕСА_1 не проживають більше ніж 15 років, тобто понад шість місяців.

Проте, колегія суддів не може погодитись таким висновком суду першої інстанції, з огляду на настпне.

Так, відповідно до ст. 71 ЖК Української PCP при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК Української PCP встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Таким чином, у разі встановлення судом факту лише тимчасової відсутності наймача за місцем проживання, строк якого не перевищує шести місяців, підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення, немає.

При цьому, під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Тимчасова відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності. Разом із тим обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності, (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членами сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Актом від 21 серпня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають у спірній квартирі більше 15 років, ці дані взяті зі слів заявника тобто позивача по справі. (а.с. 3), проте інших доказів на підтвердження вказаних фактів суду надано не було.

За таких обставин, доказів того, що відповідачі взагалі не проживають у спірній квартирі з поважних, чи не поважних причин суду надано не було, вчинення перешкод у користуванні квартирою позивачу з боку відповідачів судом також не встановлено.

Таким чином за змістом вказаних норм матеріального права передбачено, що обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є її не проживання в житловому приміщенні понад шести місяців без поважних на те причин.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги, що позивачем не надано доказів відсутності поважних причин непроживання відповідачів у спірній квартирі, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, на підставі положень статті 71 ЖК України, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 червня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1057 грн. 21 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко