Провадження № 22-ц/801/100/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуСправа № 127/19426/16-ц м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., скаржниці, відповідач-ки-позивачки ОСОБА_3, її представника адвоката ОСОБА_4, розгля-нувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощено-го позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про збіль-

шення суми стягнення коштів, зміну порядку та способу виконання рішення,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визначення часток у спільній сумісній власності, стягнення ком-пенсації за відхилення від ідеальної частки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Він-ницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Вінниці за головування судді Ан О.В., повний текст якого складений 30 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2016 року ОСОБА_6 звернувся у Вінницький міський суд Він-ницької області з позовом до ОСОБА_3 про збільшення суми стягнення коштів, зміну порядку та способу виконання рішення, посилаючись на наступні обставини. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року у цивільній справі № 2-21-2008 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про розподіл майна подружжя між сторонами у справі розділений житло-вий будинок № АДРЕСА_1, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 стягнуто 30760,00 гривень компенсації за відхилення від іде-альної частки власності у домоволодінні. Дане судове рішення набрало закон-ної сили, є чинним на сьогодні і не виконане ОСОБА_3 в частині сплати компенсації на користь ОСОБА_6 Порушення грошового зобов'язання тягне право ОСОБА_6 вимагати погашення боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення та сплати 3% річних від простроченої суми. Врахову-ючи неодноразові заяви ОСОБА_6 про збільшення позовних вимог, остаточна його вимога стосується стягнення станом на 16 жовтня 2018 року 83052,00 гри-вень - сума інфляційних за прострочення виконання грошового зобов'язання, 10002,02 гривні - 3% річних від простроченої суми, а з врахуванням боргу в су-мі 30760,00 гривень загальна сума, що підлягає стягненню за вимогою позива-ча, становить 123814,02 гривень. ОСОБА_6 просив суд визначити та встанови-ти порядок і процедуру виконання рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року у справі № 2-21-2008 у частині здійснення роз-рахунку і виплати йому ОСОБА_3 грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки у садибі з урахуванням індексу інфляції та 3% річних (т.1, а. с. 1-4, т.3, а. с. 90-93).

08 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_6, де зазначає, що на її думку, існує порушення її права власності на садибу № АДРЕСА_1. Аналізуючи рішення Старо-міського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року, яке набрало за-конної сили та частково виконане, посилаючись на Інструкцію щодо проведен-ня поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затверджену наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, ОСОБА_3 підкреслює, що їй в натурі виді-лена частка будинку площею 114,21 кв.м., а ОСОБА_6 - 112,59 кв.м. з льохом «п/А» площею 19,4 кв.м. При цьому судовим рішенням будинок поділений між співвласниками по 1/2 частці кожному, на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_3 стягнуто компенсацію за відхилення від ідеальної частки у праві власності в розмірі 30760,00 гривень. За таких обставин позивачка за зустрічним позовом стверджує, що має право на перерахунок часток у праві власності на будинок № АДРЕСА_1, адже стягнення компенсації за відхилен-ня від ідеальної частки можливе лише у разі, коли суд змінить розміри часток співвласників будинку, поділеного в натурі, залежно від площі та вартості час-ток будинку, виділених співвласникам, та встановить розмір відхилення від іде-альної частки. ОСОБА_3 просила суд першої інстанції здійснити розраху-нок часток у праві власності на садибу сторін у справі з урахуванням виділених їм на праві власності часток цієї садиби згідно рішення Староміського районно-го суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року, стягнути компенсацію за відхилен-ня від ідеальної частки в садибі із співвласника, частка якого збільшилася, на користь іншого співвласника, частка якого зменшилася, та припинити право спільної часткової власності на вказану садибу ( т. 1, а. с. 91-97 ).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про розрахунок часток у праві власності на садибу сторін у справі з урахуванням виділених їм на праві власності частин цієї садиби рішенням Староміського районного суду м. Вінни-ці від 26 лютого 2008 року, стягнення компенсації за відхилення від ідеальної частки, припинення права спільної часткової власності на вказану садибу прий-нятий до провадження суду ( т. 1, а. с. 152-153 ).

Заявою від 16 лютого 2017 року ОСОБА_3 уточнила свої позовні ви-моги. Просила суд змінити частки у праві власності на садибу № АДРЕСА_1 з урахуванням виділених сторонам у справі на праві власності часток цієї садиби згідно рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року, стягнути компенсацію за відхилення від іде-альної частки із співвласника, частка якого збільшилася, на користь співвласни-ка, частка якого зменшилася, та припинити право спільної часткової власності на вказану садибу (т. 1, а. с. 192). Ухвалою Вінницького міського суду Вінниць-кої області від 13 червня 2017 року задоволена заява ОСОБА_3 та її пред-ставника адвоката ОСОБА_4, позовні вимоги даної сторони процесу про припинення спільної часткової власності залишені без розгляду (т. 2, а. с. 3).

07 та 16 березня, 11 вересня 2018 року ОСОБА_3 з урахуванням вис-новків експерта за результатами проведених судових будівельно-технічних та оціночно-будівельних експертиз від 31 січня 2018 року № 027/17, від 31 серпня 2018 року № 033/18 просила суд визначити, що частка в садибі № АДРЕСА_1, яку складають виділені їй приміщення згідно рі-шення Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року, ста-новить 23/50 частки, частка виділених приміщень ОСОБА_6 становить 27/50 частки. Як наслідок, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_6 на її користь 45239,50 гривень компенсації за відхилення у вартості частки садиби з ураху-ванням відмінностей за технічним станом та рівнем інженерного обладнання, припинити зобов'язання ОСОБА_3 про стягнення з неї на користь ОСОБА_6 30760,00 гривень компенсації за відхилення від ідеальної частки у домово-лодінні, зарахувавши однорідні вимоги на вказану суму; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 14479,50 гривень компенсації за відхилення у вар-тості частки садиби при її фактичному поділі з урахуванням відмінностей за технічним станом та рівнем інженерного обладнання ( т. 2, а. с. 153-159, 189-195, т. 3, а. с. 73-74 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_3 на його користь 2743,00 гривні - 3% річних від простроченої суми боргу, 11855,41 гривень інфляційних за час прострочення у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання за період з 06 листопада 2015 року по 01 жовтня 2018 року. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про зміну по-рядку та способу виконання судового рішення відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визначення часток у спільній сумісній власності, зарахування однорідних вимог, стягнення ком-пенсації за відхилення від ідеальної частки відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 551,20 гривню судового збору.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року з ОСОБА_3 стягнуто в дохід держави 1409,60 гривень судового збору ( т. 3, а. с. 102-112, 143-144 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 29 жовтня 2018 ро-ку, ОСОБА_3 оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати це судове рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первіс-ного позову ОСОБА_6 та задоволення її зустрічного позову згідно заяви про уточнення позовних вимог від 11 вересня 2018 року ( т. 3, а. с. 118-125 ). Скар-жниця вважає оскаржуване судове рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, за не-повного встановлення судом обставин справи, невідповідності висновків, ви-кладених у рішенні суду, обставинам справи.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не ско-ристалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі скаржниці ОСОБА_3, її представника адвоката ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, переві-ривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлені та не оспорюються учасниками справи наступні фактичні обставини справи. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року між колишнім подружжям розділений жит-ловий будинок № АДРЕСА_1, виділено у власність ОСОБА_6 1/2 частку садиби, у власність ОСОБА_3 ( тоді Бабій ) теж 1/2 частку садиби. Зобов'язано ОСОБА_3 встановити стінки у приміщеннях 1-1, 1-10, замурувати вхід у приміщення 1-11 та облаштувати окремий вхід до своєї частини будинку; стягнуто з неї на користь ОСОБА_6 30760,00 гривень компенсації за відхилення від ідеальної частки власності у садибі. У мотиву-вальній частині рішення суду зазначено, що при визначеному варіанті розподі-лу враховано, що в частині, яка виділяється другому співвласнику, проведені всі комунікації, а в частині, що виділяється першому співвласнику існують ли-ше сходи на другий поверх та виділено погріб, тому грошова компенсація дру-гого співвласника першому становить 30760,00 гривень. Дане судове рішення набрало законної сили 08 березня 2008 року, ніким з учасників справи воно не оскаржувалося.

Сторони у справі визнали, що вказане судове рішення в частині розподілу майна виконане тільки 06 листопада 2015 року, про що свідчить постанова дер-жавного виконавця від цієї ж дати про закінчення виконавчого провадження. ОСОБА_3 свого зобов'язання за судовим рішенням від 26 лютого 2008 ро-ку в частині сплати ОСОБА_6 компенсації за відхилення від ідеальної частки не виконала по даний час.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зробив висновок про те, що доказів неналежного виконання рішення Староміського районного суду м. Він-ниці від 26 лютого 2008 року в частині розподілу майна позивачкою за зустріч-ним позовом не представлено. Також відсутні докази про суттєве поліпшення виділеної ОСОБА_6 частини будинку у період спільного користування спів-власниками помешканням після 26 лютого 2008 року аж до реального розподі-лу будинку 06 листопада 2015 року. Суду не надано доказів порушення ОСОБА_6 прав ОСОБА_3 як співвласниці будинку у період після 26 лютого 2008 року. З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність засто-сування у вирішенні позову ОСОБА_3 передбаченого Європейським су-дом з прав людини принципу юридичної визначеності, відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в законну силу, є обов'яз-ковим для сторін і не може переглядатися.

Посилаючись на норми статей 509, 524, 533-535, 625 ЦК України суд пер-шої інстанції зазначив, що стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 30760,00 гривень компенсації за відхилення від ідеальної частки власності у са-дибі є грошовим зобов'язанням, тому з моменту виконання рішення суду в час-тині розподілу будинку, тобто з 06 листопада 2015 року, через невиконання ОСОБА_7 рішення суду щодо сплати компенсації, на користь позивача нале-жить стягнути інфляційні втрати за весь час прострочення та 3% річних від про-строченої суми. За період з 06 листопада 2015 року по 26 жовтня 2018 року суд стягнув суми відповідно 11855,41 гривень та 2743,00 гривні. Розмір стягнутих сум ніким із сторін у справі не оскаржується.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_6 про встановлення порядку і способу виконання рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року, суд послався на норми Закону України «Про виконавче проваджен-ня», статті 435 ЦПК України, якими визначена процедура розгляду питання, по-рушеного ОСОБА_6, та дійшов висновку про безпідставність такої вимоги, необхідність відмови у її задоволенні.

Погоджуючись повністю з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, колегія суддів вважає доцільним і необхідним під-креслити, що згідно висновку експерта за результатами проведеної судової бу-дівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 31 січня 2018 року № 027/17 між приміщеннями у житловому будинку АДРЕСА_1 які виділені співвласникам судовим рішенням від 26 лютого 2008 року, наявні відмінності, що полягають у технічному стані цих приміщень та наявному інженерному обладнанні. Так, у виділеній ОСОБА_6 частині від-сутнє водопостачання, каналізація, необхідне відокремлене газо- та електропо-стачання, відсутні газовий котел та санвузол. Натомість у всіх приміщеннях на-явні оздоблювальні роботи, є сходи на 2-ий поверх та вхід до будинку. У час-тині будинку, виділеній ОСОБА_3, наявні всі інженерні мережі, санвузол, але відсутні оздоблювальні роботи в окремих вказаних у висновку приміщен-нях, сходи на 2-ий поверх та вхід до будинку. Судовий експерт ОСОБА_8 чітко у цьому висновку вказав, що при переведенні у ринкові ціни станом на час проведення дослідження (тобто, січень 2018 року!) різниця між примі-щеннями виражається у грошовому еквіваленті, а саме у розмірі 45245,00 гри-вень. Експерт роз'яснює, що частка приміщень, виділених ОСОБА_3, за інженерним обладнанням та технічним станом дорожча за частку приміщень, виділених ОСОБА_6

Оскаржуючи судове рішення від 29 жовтня 2018 року, скаржниця вказує на порушення судом розумного строку розгляду цивільної справи, що призвело до збільшення суми стягнення з неї компенсації на користь позивача. Не повністю скаржниця погоджується з редагуванням судом питань, поставлених на вирі-шення експертиз, з висновками суду щодо застосування результатів цих експер-тиз, доводить помилковість судового рішення по зустрічній вимозі від 11 верес-ня 2018 року. Скаржниця наголошує на тому, що звернулася в суд із зустрічним позовом з метою уникнення безпідставного стягнення коштів за прострочення виконання зобов'язання за рішенням суду від 26 лютого 2008 року, зауважує, що їй фактично була виділена менша частка будинку. На думку ОСОБА_9, позивача безпідставно при зверненні в суд звільнено від сплати судового збору. Крім цього, судом не врахована практика Європейського суду з прав людини щодо принципу верховенства права, його складової - принципу пропорційності. Скаржниця вказує, що рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 26 лютого 2008 року є законним з точки зору набрання ним законної сили, але нея-кісним через неякісну судову будівельно-технічну експертизу, покладену в його основу. У зв'язку з цим сторони у справі не можуть зареєструвати право влас-ності на земельні ділянки, оскільки існує технічна неможливість їх формування. У провадженні суду у даний час розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 щодо утримання від вчинення дій з втручання в сис-тему газопостачання. Ще у скарзі йдеться про безпідставне поновлення судом в іншій справі пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до вико-нання щодо зобов'язання скаржниці виконати судове рішення в частині вста-новлення у будину визначених стін, замурування попереднього входу до будин-ку та облаштування окремого. Про окремі порушення зазначається у скарзі сто-совно виконання самого судового рішення від 26 лютого 2008 року. На думку скаржниці суд у рішенні від 26 лютого 2008 року поділив будинок між спів-власниками, але не здійснив зміни їхніх ідеальних часток, зазначивши по 1/2 частці. Грошова компенсація у сумі 30760,00 гривень не є компенсацією за від-хилення від ідеальної частки, адже ОСОБА_6 згідно висновку ексепртизи від 31 січня 2018 року виділено 27/50 частки будинку, а ОСОБА_3 23/50 част-ки.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що всі доводи апеляцій-ної скарги ОСОБА_3 не наводять достатньо вагомих, обгрунтованих, за-конних підстав для скасування законного, правильного рішення суду першої ін-станції.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали за-конної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і місцевого самовря-дування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судо-вого рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Крім то-го, виконання судового рішення є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливо-сті, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (на-приклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Згідно з пунктом першим статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року кожен має право на справедливий і пуб-лічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безсто-роннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Вимога пункту першого статті 6 Конвенції щодо обгрунтування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду де-тально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не вста-новлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом ре-гулювання у першу чергу національного законодавства та оцінки національ-ними судами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною прак-тикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуд-дя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлу-мачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обгрунтування рішення, може бути різ-ною в залежності від характеру рішення.

Зазначаючи у скарзі про порушення судом принципу розумного строку роз-гляду справи, скаржниця виходить із незначної складності справи. З цим по-годитися однозначно не можна, зокрема, з огляду на те, що кожна із сторін про-тягом всього періоду провадження у справі вчиняла чималу кількість процесу-альних дій, що тягли відповідне реагування суду у межах норм ЦПК України. Крім цього, зазначувана обставина не визначена статтею 376 вказаного Кодексу України як підстава для скасування судового рішення. Принагідно зазначити, що останнє клопотання ОСОБА_3 про призначення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи датоване травнем 2018 року, вис-новок цієї експертизи надійшов у суд 07 вересня цього ж року, а вже 29 жовтня 2018 року у справі ухвалене ршення.

З приводу обгрунтування скарги тим, що суд першої інстанції редагував пи-тання, поставлені на вирішення експертизи, зважаючи на заявлені ОСОБА_6 вимоги та на належність до предмету доказування обставин, встановлених екс-пертом, то слід мати на увазі, що відповідні ухвали суду на підставі норм статті 353 ЦПК України у встановленому законом апеляційному порядку не оскаржу-валися.

ОСОБА_3 конкретно вказує у скарзі, що мотивом її звернення в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_6 є уникнення безпідставного, на її думку, стяг-нення коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання за рішенням суду від 26 лютого 2008 року, зауважує, що їй фактично була виділена менша частка садиби. Однак неякісніть судового рішення від 26 лютого 2008 року, експертного висновку, покладеного в його обгрунтування, є суб'єктивною дум-кою скаржниці та оцінці у даній справі не підлягає.

Колегія суддів апеляційного суду не знаходить доведеною ту обставину, на яку у скарзі посилається ОСОБА_3, що судом при вирішенні спору не дот-римано принципу пропорційності як складової принципу верховенства права. Навпаки, судом з урахуванням цього принципу здійснені усі процесуальні дії та постановлені процесуальні документи, побудовано умотивування оскаржувано-го рішення суду.

За такого обгрунтування скарги належить наголосити, що судові рішення, які набрали законної сили, не підлягають ревізії з метою їх невиконання. Суд першої інстанції дав належну правову оцінку як первісному позову так і зу-стрічному позову у справі в цій частині.

Також суд першої інстанції вірно вчинив, розглянувши справу без сплати позивачем судового збору за подання в суд позову. Пунктом тринадцятим час-тини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звіль-няються учасники бойових дій у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Неможливість реєстрації сторонами у справі права власності на земельні ді-лянки через технічну їх несформованість, знаходження у даний час у прова-дженні Вінницького міського суду Вінницької області цивільної справи за по-зовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 щодо утримання від вчинення дій з втру-чання в систему газопостачання, поновлення судом в іншій справі пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання про зобов'язання скаржниці виконати судове рішення в частині встановлення в будину визначе-них стін, замурування попереднього входу до будинку та облаштування окре-мого входу для власного користування жодним чином не впливають на висно-вок щодо безпідставності апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення суду від 29 жовтня 2018 року.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним су-дом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції зали-шає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матері-ального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задово-лення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: Т.О. Денишенко

Судді: В.П. Рибчинський

Л.О. Голота