ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/116/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.

секретар судового засідання - Дубова М.В.

за участю: представника апелянта - ОСОБА_4,

представника позивача -ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/23977/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2018 року (суддя Мазурок О.В.) у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення коштів,

встановив:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача ОСОБА_6 кошти у сумі 425000 грн.

Позов мотивовано тим, що 01.02.2016 року вона передала відповідачу кошти в сумі 425000 грн., які ОСОБА_6 зобов'язувався повернути до 25.05.2016 року. Саме на таких умовах вони і уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей за цим договором відповідач написав їй розписку. Однак, відповідач свої зобов'язання не виконав, гроші їй не повернув.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 425000 гривень боргу та 4250 гривень судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щоміж ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено договір позики на суму 425000грн. до 25.05.2016 року, однак відповідач до обумовленого строку не повернув позивачу кошти.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що маютьзначення для справи. Апелянт зазначив, що ОСОБА_7 та інші особи, застосовуючи до нього фізичний та моральний тиск, змусили написати розписку, згідно з якою ОСОБА_6 заборгував ОСОБА_7 кошти у сумі 425000грн. Тому, укладений договір позики підлягає визнанню недійсним.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_6 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_5, заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Позивач ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_6, повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилися.

Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 01 лютого 2016 року між позивачем ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_6 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 425000 грн. та зобов'язався їх повернути до 25 травня 2016 року.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

01 лютого 2016 року ОСОБА_6 написав позивачу розписку, в якій зазначив про зобов'язання повернути кошти у сумі 425000 грн. до 25 травня 2016 року.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження виконання ним частково або в повному обсязі зобов'язань по договору позики.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта, як на підставу відмови у позові, вчинення правочину з застосуванням до нього фізичного чи психічного тиску з боку позивача.

Частиною 1 статті 231 ЦПК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що договір позики визнано недійсним у судовому порядку.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що між сторонами укладено договір позики, зобов'язання по якому відповідачем не виконано, а тому з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача підлягають стягненню кошти у сумі 425000грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судоверішення складено 28 січня 2019 року.

Судді Т.В. Спірідонова

А.В. Купельський

Т.О. Янчук