ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1138/19
У Х В А Л А

22 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі судді-доповідача Полякова О.З., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2018 року про відкриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджиз» в особі представника Божка Івана Олександровича до ОСОБА_3, третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про виключення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2018 року прийнято та відкрито провадження по справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

В скарзі ставиться питання про скасування ухвали та направлення справи для розгляду за підсудністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову в відкриті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2018 року про відкриття провадження з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржувану ухвалу постановлено 05.01.2018 року, а відповідач ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою 14.01.2019 року, тобто після спливу одного року з дня ухвалення рішення.

Судом встановлено, що 06 лютого 2018 року адвокат ОСОБА_3 - Желтобрюхов В.В. знайомився з матеріалами справи, неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 35, 41-42, 52-53, 68, 70-71, 79-80, 87), 28 березня 2018 року отримав копію оскаржуваної ухвали про відкриття провадження.

Відповідно до ч.5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Зазначені дані підтверджують те, що ОСОБА_3 була повідомлена про розгляд справи та її обізнаність про постановлення ухвали.

Окрім того, ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Апеляційна скарга не містить будь-яких доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Суд вважає, що в даному випадку звернення з заявою про перегляд ухвали суду після спливу одного року з дня її постановлення особою, обізнаною про її постановлення, не може бути підставою для поновлення строку на оскарження, враховуючи імперативні приписи ч.2 ст.358 ЦПК України.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

За таких обставин, враховуючи що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня постановлення судового рішення особою, повідомленою належним чином про розгляд справи та відсутністю доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, суд зобов'язаний відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3

Керуючись ч.2 ст. 358 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2018 року про відкриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджиз» в особі представника Божка Івана Олександровича до ОСОБА_3, третя особа: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про виключення майна з-під арешту - відмовити.

Апеляційну скаргу та матеріали, які додані до неї разом з копією ухвали направити ОСОБА_3.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: О.З.Поляков