КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2201/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року у складі судді Цокол Л.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: ОСОБА_2 про встановлення поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі - ПАТ «Державний ощадний банк України», АТ «Ощадбанк») та просила встановити поруку згідно договору поруки № 1047-1 від 05 червня 2007 року припиненою.

Зазначала, що ОСОБА_2 уклав із відповідачем кредитний договір № 1047-1 від 05 червня 2007 року, поручителем за яким є ОСОБА_1, відповідно до договору поруки № 1047-1 від 05 червня 2007 року.

Посилаючись на те, що порука є припиненою, остільки кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що районним судом не враховані обставини, встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2016 року у цивільній справі № 2/489/129/16 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Крім того, судом не враховано, що останньою датою погашення основного зобов'язання (кредиту) є 31 січня 2014 року, а отже, не має значення, що датою настання строку сплати відсотків є 31 березня 2015 року.

Посилаючись на вказане та те, що днем настання строку виконання основного зобов'язання є 28 лютого 2014 року, а отже, від дня настання строку виконання основного зобов'язання, до звернення відповідача із позовом до суду - 26 серпня 2015 року, минуло майже 16 місяців, позивач просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представника ПАТ «Державний ощадний банк України», який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 05 червня 2007 року між ВАТ Державний ощадний банк України та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1047-1, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 50 000 дол. США із сплатою 13 % строком до 04 червня 2017 року (а.с.6-8.

В забезпечення виконання позичальником умов вищевказаного договору між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 1047-1 від 05 червня 2007 року, згідно умов якого остання взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням ОСОБА_2(а.с.9).

Відповідно до розділу 4 договору поруки від 05 червня 2007 рокупорука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором.

Зі справи убачається, що 10 квітня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були направлені вимоги № 11/10-1119 та № 11/10-1120 від 06 квітня 2015 року про дострокове погашення кредиту, якіотримані адресатами 30 квітня 2015 року, про що свідчать копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, проте не виконані(а.с.38, 40).

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2015 року із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся 26 серпня 2015 року (а.с.41).

Районний суд, розглядаючи спір, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявленого по справі позову, проте мотиви, за яких суд дійшов таких висновків, підлягають зміні, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов'язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов'язання.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

ПАТ «Державний ощадний банк України», звернувшись у суд із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника та поручителя, використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредитної заборгованості.

Так, рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2016 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 1047-1 від 05 червня 2007 року у розмірі 44421,11 дол. США, яка складається з: 29169,75 дол. США простроченої заборгованості за основним боргом, 3771,67 дол. США заборгованості за процентами, 1591,78 дол. США простроченої комісії, 9887,91 дол. США пені (а.с.33-34).

Отже, ухвалене рішення свідчить про дострокове стягнення заборгованості й закінчення строку дії кредитного договору, а з урахуванням правової природи поручительства, як додаткового зобов'язання до основного договору та пряму залежність від його умов, на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16ц, згідно якої суд касаційної інстанції відступив від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1199цс16.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи те, що ухваленим Ленінським районним судом м. Миколаєва рішенням від 26 січня 2016 року основне зобов'язання втратило юридичну силу, то одночасно припинила дію й порука, як додатковий спосіб забезпечення виконання зобов'язання.

За таких обставин, правові підстави до застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України відсутні, а тому доводи апеляційної скарги про те, що порука підлягає визнанню припиненою, остільки кредитор пропустив шестимісячний строк звернення у суд з позовом від дня настання строку виконання основного зобов'язання, колегія суддів визнає безпідставними, необґрунтованими.

Порука не поширюється на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: