Справа № 214/7116/18
2/214/735/19
22 березня 2019 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі
головуючого судді Чернової Н.В.,
при секретарі судового засідання Звада Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, при заочному розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/7116/18 за позовною заявою ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про визначення порядку користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2, в якому просить визначити порядок користування квартирою №13, розташованою в будинку №1 по пров. Бульварному в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, наступним чином: залишити у його користуванні окрему житлову кімнату «1», площею 13,2 кв.м.; у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату «2», площею 18,2 кв.м. та житлову кімнату «3», площею 7,8 кв.м.; коридор площею 6,0 кв.м., кухню площею 8,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,3 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., вбудовану шафу площею 0,4 кв.м., балкон площею 3,0 кв.м. залишити у загальному користуванні. Також, позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь витрати по сплаті судового збору.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 вказав, що він є власником 1/3 частини квартири № 13, розташованої в будинку №1 по пров. Бульварному в м. Кривому Розі. Власником 2/3 частин вказаної квартири є відповідач його рідний брат ОСОБА_2 Зазначена квартира складається з трьох кімнат, розташована на четвертому поверсі девятиповерхового будинку, житлова площа 39,20 кв.м., загальна площа 58,9 кв.м. Після смерті батьків, позивач та відповідач визначилися з порядком користування кімнатами, а саме: позивач проживає в ізольованій кімнаті площею 13,20 кв.м., відповідач займає дві суміжні кімнати площею 18,20 кв.м. та 7,80 кв.м. Усі інші приміщення квартири знаходяться у спільному користуванні. Але, такий порядок користування квартирою офіційно не закріплений жодним документом, тому постійно викликає суперечки між ними. Фактично, 1/3 частки вказаної квартири, що належить позивачу, складає 13,66 кв.м. Цій частці більш за все відповідає тільки одна кімната площею 13,20 кв.м. Позивач вказує, що у випадку визначення судом порядку користування житловим приміщенням, буде можливим розподілити рахунки на сплату комунальних платежів. Зазначені вище обставини чинять позивачу перешкоду у здійсненні майнових прав, у звязку із чим він вимушений звернутися до суду з цим позовом.
Позивач до суду не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просить позовні вимоги задовольнити, у разі неявки відповідача, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення, про причини неявка суд не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.
У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Так, судом встановлено, що 06.11.2008 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області визначено частки у спільному майні, а саме у квартирі №13, що розташована в будинку №1 по пров. Бульварному в м. Кривому Розі: ОСОБА_4, який помер 19.03.2001 року 1/3 частка, ОСОБА_5, яка померла 20.02.2007 року 1/3 частка та ОСОБА_2 1/3 частка (а.с.5).
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2013 року серії ВТІ №937386, посвідченого державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 19.03.2001 року, є його сини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружина ОСОБА_5 (відкрилася спадщина 20.02.2007 року) по 1/3 частці кожному. Спадщина, на яку в указаній частці видане це свідоцтво, складається з права на 1/3 частку трикімнатної квартири, що в цілому має загальну площу 58,9 кв.м., житлову площу 39,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Свідоцтво про право на спадщину на 1/9 частку квартири видано ОСОБА_1 Свідоцтва про право на спадщину на 2/9 частки квартири не видані (а.с.6).
Також, як видно з додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2013 року серії ВТІ №937387, посвідченого державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла 20.02.2007 року, є її сини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 по 1/2 частці кожному. Спадщина, на яку в указаній частці видане це свідоцтво, складається з права на 1/3 частку трикімнатної квартири, що в цілому має загальну площу 58,9 кв.м., житлову площу 39,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Свідоцтво про право на спадщину на 2/9 частку квартири видано ОСОБА_1 Свідоцтва про право на спадщину на 2/9 частки квартири не видані (а.с.7).
Згідно з копією технічного паспорту на квартиру №13, що знаходиться в будинку №1 по пров. Бульварному в м. Кривому Розі, вона розташована на четвертому поверсі девятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 39,20 кв.м., у тому числі: 1 кімната 13,20 кв.м., 2 кімната 18,20 кв.м., 3 кімната 7,80 кв.м., кухні площею 8,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,3 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., вбудованої шафи 0,4 кв.м., коридору 6,0 кв.м. (а.с.10).
Приводом та підставою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом стала необхідність визначення порядку користування житловим приміщенням для розподілення рахунків на сплату комунальних платежів.
Як видно з заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 28.01.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку регресу стягнуто грошові кошти в розмірі 8180,51 грн., сплачені останнім за надані житлово-комунальні послуги. Вказане рішення не оскаржено, не скасовано, набрало чинності 28.04.2015 року (а.с.8).
Статтею 41 Конституції України та ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України, за положеннями якої під способами захисту субєктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Поняття права власності визначено законодавцем у ч.1 ст.316 ЦК України, відповідно до якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).
Як встановлено ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно з ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Положеннями ч.1 ст.369 ЦК України встановлено, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.356, ч.ч.1-3 ст.358 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Окрім того, нормами ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст.155 ЖК УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.
Згідно з ст.ст.317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду № 15 від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири №13, розташованої в будинку №1 по пров. Бульварному в м. Кривому Розі, а підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2013 року.
Спірна квартира складається з трьох кімнат: 1 кімната 13,20 кв.м., 2 кімната 18,20 кв.м., 3 кімната 7,80 кв.м., кухні площею 8,9 кв.м., ванної кімнати площею 2,3 кв.м., вбиральні 1,2 кв.м., вбудованої шафи 0,4 кв.м., коридору 6,0 кв.м., загальна площа квартири 58,9 кв.м., житлова площа 39,2 кв.м. Таким чином, 1/3 житлової площі вказаної квартири складає 13,66 кв.м.
Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що визначаючи порядок користування житловим приміщенням слід виходити з того, що сторони мають рівні права на користування спірним нерухомим майном.
За вказаних обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виділення йому в окреме користування кімнати 1, площею 13,20 кв.м. на належну 1/3 частину квартири. При цьому, відповідачу ОСОБА_2 необхідно виділити житлову кімнату 2, площею 18,2 кв.м., житлову кімнату 3, площею 7,8 кв.м.; коридор площею 6,0 кв.м., кухню площею 8,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,3 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., вбудовану шафу площею 0,4 кв.м., балкон площею 3,0 кв.м. залишити у загальному користуванні.
Зважаючи на те, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності, на думку суду, визначений порядок користування квартирою не порушить майнові права співвласників, оскільки позивачу у користування виділена кімната, яка за площею відповідає його 1/3 частці.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно з ст.141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, суд вважає, що з відповідача належить стягнути також судові витрати по справі в розмірі 704,80 грн. (а.с.1).
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 142, 206, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 280, 354, 355, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням задовольнити.
Визначити порядок користування квартирою №13, розташованою в будинку №1 по пров. Бульварному в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, наступним чином: виділити ОСОБА_1 у користування окрему житлову кімнату «1», площею 13,2 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату «2», площею 18,2 кв.м. та житлову кімнату «3», площею 7,8 кв.м.; коридор площею 6,0 кв.м., кухню площею 8,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,3 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., вбудовану шафу площею 0,4 кв.м., балкон площею 3,0 кв.м. залишити у загальному користуванні.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Після набрання рішенням суду законної сили, видати виконавчий лист для предявлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» в частині стягнення судових витрат.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя Н.В.Чернова