УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

скаржника ОСОБА_1 ,

представник стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Дмитра Івановича,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на подання головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Дмитра Івановича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу.

Вимоги скарги мотивовані тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.04.2018 у цивільній справі № 755/15359/17 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 610 0000,00 грн та 6 100,00 витрат по сплаті судового збору. На примусове виконання вказаного рішення суду Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист від 06.06.2018 за № 755/15359/18, який прийнятий до виконання Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві та по ньому відкрито виконавче провадження ВП № 57072661 від 23.08.2018. У липні 2019 року головний державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Д.І. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу, у зв`язку з ухиленням боржника від виконання рішення суду, невжиттям заходів щодо його виконання та неявками до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду. На думку заявника, твердження викладені у поданні, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 не отримував жодного виклику ані поштою, ані телефоном; 03.07.2019 з рахунку ФОП ОСОБА_1 було перераховано 58 442,00 грн в якості сплати частини заборгованості. Крім того, 05.12.2018 державний виконавець заблокував рахунки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , чим позбавив можливості здійснювати підприємницьку діяльність і сплачувати борг через розрахунковий рахунок. У випадку задоволення вказаного подання державного виконавця, стануть неможливими закордонні відрядження для здійснення підприємницької діяльності, що створюватиме перешкоди для здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 та, як наслідок, боржник не матиме можливості сплачувати борг за рішенням суду, оскільки інших доходів або майна, які можна спрямувати на виплату боргу, ОСОБА_1 не має. Заявник виховує трьох неповнолітніх дітей 2008, 2016, 2019 років народження та не має наміру залишати Україну задля ухилення від виконання рішення суду про сплату боргу.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 скаргу підтримує в повному обсязі, просить її задовольнити та визнати неправомірною діяльність головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Д.І. в частині звернення до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України; скасувати подання головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Д.І про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Представник заінтересованої особи стягувача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 вважає скаргу необгрнутованою та просить відмовити у її задоволенні.

Суб`єкт оскарження у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду скарги неодноразово повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши заявника та представника заінтересованої особи - стягувача, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у липні 2019 року ОСОБА_1 отримав по пошті копію подання головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Д . І. адресованого Дніпровському районному суду м. Києва про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу.

Дії державного виконавця по зверненню до суду із вказаним поданням заявник вважає неправомірним, оскільки він не ухилявся від виконання рішення суду та не отримував викликів державного виконавця. Заявник не має наміру залишати Україну з метою ухилення від виконання рішення суду про сплату боргу. На даний час не має можливості виконувати рішення суду, оскільки державним виконавцем заблоковано його рахунки як фізичної особи-підприємця.

За приписами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців. (ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»)

За нормою ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 19 ч. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, убачається, що законодавцем чітко визначено прямий обов`язок виконавця щодо неупередженого, ефективного, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій, що передбачають, в тому числі, право виконавця на звернення до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Пункт 5 ч. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачає, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв`язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність звернення головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Д.І. до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, що вчинено в рамках виконавчого провадження відповідно до закону та у межах повноважень суб`єкта оскарження, що, в свою чергу, виключає порушення прав чи свобод заявника.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 1, 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст.ст. ст.ст. 258, 259, 268, 354, 355, 447, 451 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві Чеграхчі Дмитра Івановича відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 02 вересня 2019 року.

Суддя Н.О.Яровенко