Дата документу 21.05.2019 Справа № 314/1874/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 314/1874/18

Провадження №22-ц/807/447/19

Запорізькій апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою голови Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_1 Костянтина Івановича на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2018 року в складі судді Капітонова Є.М. справі за позовом голови Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_1 до народного депутата України ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року голова Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до народного депутата України ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації.

В обґрунтування позовної заяви зазначав, що народним депутатом України ОСОБА_2 , на ранковому пленарному засіданні Верховної Ради України 18.04.2018 року у публічному виступі розповсюджено недостовірну інформацію, яка зачіпає честь та гідність, та наносить шкоду діловій репутації позивача.

Вказана інформація на теперішній час доступна в мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 (запис сесійного засідання Верховної Ради України 18.04.2018, починаючи з 4 хвилини 30 сек. запису) та в текстовому вигляді за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2.

Інформація була доведена до невизначеного кола осіб і доступна невизначеному колу осіб на теперішній час.

Відповідачем повідомлено наступне:

«Шестеро голів районних держадміністрацій уже затримані на хабарах, складені протоколи корупції. А один, ОСОБА_3 , мені кажеться, чи Дніпровський, там взагалі десь 180 тисяч доларів хабар, людина продовжує працювати.»

Вважає вказану інформацію недостовірною, оскільки шестеро голів районних державних адміністрацій Запорізької області, в тому числі голова Якимівської райдержадміністрації, не затримувалися при отриманні хабара, щодо них не складалися протоколи про корупцію. На території Запорізької області відсутній Дніпровський район.

Також відповідачем у виступі поширено наступну інформацію: «Я вам приведу такий факт, де Новомиколаївський кінний завод - 6 тис. га землі намагалися віддати спілці інвалідів. В тій спілці рахуються лише 2 людини, і ОСОБА_1 був прямим учасником цього рейдерського захвату, бо реально підписав розпорядження, яке спростило цю ситуацію, і вони могли отримати цю землю.»

Вказана інформація має наклепницький характер, оскільки по відношенню до земельних ділянок філії «Запорізькій кінний завод №86» ДП «Конярство України» на території Новомиколаївського району, позивачем, як головою облдержадміністрації, ніколи не видавалися розпорядження, в тому числі спрямовані на виникнення, зміну або припинення права користування землею, оскільки розпорядження цими ділянками належить до виключної компетенції Держгеокадастру.

Відповідачу ці факти були відомі, оскільки вказані факти були досліджені судом в ході судової справи №314/4590/17, якою було визнано недостовірною інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 у депутатському зверненні від ІНФОРМАЦІЯ_3 №1711 на ім`я Прем`єр-міністра України ОСОБА_4. Серед тверджень, визнаних судом недостовірними, були і твердження щодо причетності голови Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_1 до ситуації з філією «Запорізький кінний завод №86» ДП «Конярство України». Постанова суду у вказаній справі від 18.01.2018 року набрала законної сили, однак відповідач поширив недостовірну інформацію вже після цього.

Посилаючись на вказане позивач просить суд:

визнати недостовірною, такою що порочить честь, гідність та ділову репутацію його як, голови Запорізької обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 , інформацію, яку було поширено відповідачем, ОСОБА_2 у публічному виступі на ранковому пленарному засіданні Верховної Ради України 18.04.2018 в частині:- тверджень про те, що шестеро голів районних державних адміністрацій Запорізької області затримано за отримання хабара і по відношенню до них складено протоколи про корупцію; тверджень про те, що головою Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_1 видавалися розпорядження, направлені на виникнення, зміну або припинення права користування земельними ділянками філією «Запорізький кінний завод № 86» ДП «Конярство України» (Новомиколаївський кінний завод);

зобов`язати відповідача спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом оприлюднення в той самий спосіб, в який зазначена інформація була поширена, а саме шляхом публічного виступу на пленарному засіданні Верховної Ради України з оголошенням резолютивної частини рішення по цій судовій справі та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду голова Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду про те, що твердження відповідача про прийняття позивачем розпорядження стосовно конкретно визначеного суб`єкта господарювання є оціночним судженням і не містить конкретних фактів, є хибним та таким, що не відповідає матеріалам справи. Відповідачу було відомо про те, що головою облдержадміністрації не видавалося жодних розпоряджень стосовно земельних ділянок філії «Запорізький кінний завод №86» ДП «Конярство України», оскільки ці факти були досліджені судом в ході судової справи №314/4590/17.

Вказує, що висновок суду щодо того, що поширена відповідачем інформація про те, що по відношенню до шести голів райдержадміністрації складено протоколи про корупцію не зачіпає прав відповідача, необґрунтований, та є таким, що суперечить ст. 33 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»

Зазначає, що судом не була взята до уваги відповідь Комітету з питань Регламенту та організації роботи Верховної Ради України від 08.05.2018 №04-31/10-233 (97343), в якій визначено, що захист честі, гідності і ділової репутації, якщо вони порушені виступом народного депутата ОСОБА_2 , можуть здійснюватися на загальних підставах.

Від представника народного депутата ОСОБА_2 . - адвоката Островерхова С.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу, який мотивовано тим, що суд обґрунтовано дійшов висновку, що формулювання висловлене відповідачем не містить інформацію про видачу головою Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_1 будь-яких розпоряджень, направлених на виникнення, зміну або припинення права користування земельними ділянками філією «Запорізький кінний завод №86» ДП «Конярство України» (Новомиколаївський кінний завод). Крім того, зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 30 травня 2018 року в справі №757/15364/14-ц.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не повинен в силу свого статусу народного депутата нести відповідальність за свої висловлювання, озвучені на пленарному засіданні Верховної Ради України, оскільки позивач не довів, що викладена інформація є наклепом чи образою.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що народним депутатом ОСОБА_2 на ранковому пленарному засіданні Верховної Ради України 18 квітня 2018 року повідомлено наступне:

«Шестеро голів районних держадміністрацій уже затримані на хабарах, складені протоколи корупції. А один, Акимовський, мені кажеться, чи Дніпровський, там взагалі десь 180 тисяч доларів хабар, людина продовжує працювати.»

«Я вам приведу такий факт, де Новомиколаївський кінний завод - 6 тис. га землі намагалися віддати спілці інвалідів. В тій спілці рахуються лише 2 людини, і ОСОБА_1 був прямим учасником цього рейдерського захвату, бо реально підписав розпорядження, яке спростило цю ситуацію, і вони могли отримати цю землю.» (а.с.8, 17)

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із ч. 1 ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Частиною першою ст. 275 ЦК України визначено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Суд при вирішенні справ про захист честі, гідності та ділової репутації повинен забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

За положеннями ч. 5 ст. 10 Закону України «Про статус народного депутата України», народні депутати не несуть юридичної відповідальності за результати голосування або висловлювання у Верховній Раді України та її органах, за винятком відповідальності за образу чи наклеп.

Така ж норма міститься і у ст. 80 Конституції України.

Судом першої інстанції у відповідності до норм матеріального права встановлено, що інформація, озвучена народним депутатом на пленарному засіданні Верховної Ради України не є наклепом чи образою.

Зокрема, у першому висловлюванні - «Шестеро голів районних держадміністрацій..» взагалі відсутня будь-яка інформація щодо голови Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_1 , а отже поширена інформація не має відношення до позивача.

Встановивши, що будь-яку інформацію щодо ОСОБА_1 як голови Запорізької обласної державної адміністрації відповідач не повідомляв у вказаному висловлюванні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині в зв`язку із відсутністю складу правопорушення.

Щодо другого висловлювання позивача - «Я вам приведу такий факт, де Новомиколаївський кінний завод - 6 тис. га землі намагалися віддати спілці інвалідів. В тій спілці рахуються лише 2 людини, і ОСОБА_1 був прямим учасником цього рейдерського захвату, бо реально підписав розпорядження, яке спростило цю ситуацію, і вони могли отримати цю землю», колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказане твердження є оціночним судженням позивача, озвученим в зв`язку із розслідуванням Національним антикорупційним бюро кримінального провадження за фактом протиправного надання в користування ТОВ «Із забезпечення інвалідів» земель державної власності на території Трудової сільської ради, які належали ДП «Запорізький кінний завод №86» ДП «Конярство України». (а.с.165-173).

Обгрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач зазначав, що інформація, розповсюджена відповідачем про те, що ним, як головою Запорізької обласної державної адміністрації, видавалися розпорядження, направлені на виникнення, зміну або припинення права користування земельними ділянками філією «Запорізький кінний завод № 86» ДП «Конярство України» (Новомиколаївський кінний завод) є недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність і ділову репутацію. При цьому посилався на Постанову Запорізького апеляційного суду у справі №314/4590/17 від 18 січня 2018 року, що набрала законної сили, якою вищевказані факти були предметом дослідження апеляційним судом та було визнано недостовірною названу інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 у депутатському зверненні від ІНФОРМАЦІЯ_3 №1711 на ім`я Прем`єр-міністра України ОСОБА_4.

Аналогічні доводи містяться в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає такі твердження неприйнятними, оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року , вищеназвану постанову апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2018 року, яким було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності і ділової репутації із застосуванням правового висновку Конституційного Суду України, закріпленого у цьому рішенні від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно з положеннями абзацу 6 пункту 3 Рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003, проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, коли йдеться про виступи політиків або про питання, які становлять суспільний інтерес. Крім того, межа допустимої критики щодо такої публічної особи, як політика є ширшою, ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього, перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були об`єктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (Газета «Україна-центр» проти України, № 16695/04, § 46, ЄСПЛ, 15 липня 2010 року).

Зі змісту ст. ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, вбачається, що скільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, колі політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів.

Враховуючи публічний статус позивача та те, що поширена інформація стосувалася його публічної діяльності та мала суспільний інтерес, позивач повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб.

За таких обставин, з урахуванням усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції надав належну оцінку висловлюванню відповідача, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що поширена відносно позивача інформація не є такою, що носить стверджувальний характер, за своїм змістом має суспільне значення, носить характер оціночних суджень на основі отриманої інформації з різних джерел.

Позивачем не доведено, що виступ ОСОБА_2 як народного депутата на пленарній сесії Верховної Ради України містили в собі образливі висловлювання чи наклеп щодо ОСОБА_1 як голови Запорізької обласної державної адміністрації.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу голови Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2018 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка