ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1749/18 Номер провадження 22-ц/814/224/19Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про витребування боргу,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із даним позовом. Вказував, що 04 серпня 2017 року між сторонами був укладений договір позики на суму 44 400 грн., що підтверджується власноручно написаними розписками. Зазначав, що ОСОБА_2 в добровільному порядку борг не повертає, у зв'яку з чим просив суд стягнути з відповідача на його користь 44 400 гривень боргу та судові витрати по справі.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Сятгнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 44 400 грн. Вирішено питання відшкодування понесених судових витрат.

Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення в ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_3 в частині стягнення коштів за договором позики у сумі 20 000 грн., відмовивши у задоволенні позовних в іншій частині. Вказує, шо фактично між сторонами укладено один договір позики грошових коштів у сумі 23 700 грн., а інша розписка була складена з метою розстрочення існуючого боргу.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04 серпня 2017 року, ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 23 700 гривень, про що склав рпозписку.

Також згідно розписки бездати, ОСОБА_2 взяв у борг в ОСОБА_3 гроші в сумі 20 700 гривень в розстрочку. Виплата боргу з жовтня 2017року.

14 серпня 2018 року ОСОБА_3 було направлено на адресу ОСОБА_2 вимогу про сплату боргу в загальній сумі 44 400 гривень, яка була отримана відповідачем 16 серпня 2018 року.

Задовольнячи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання не виконав, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

В матеріалах справи наявні оригінали розписок про отримання ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 23 700 грн. і 20 700 грн.

Відповідачем не оспорюється факт власноручного складення вказаних документів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає встановленою обставиною існування між сторонами боргових зобов'язань у вигляді договорів позики.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, вказуючи на фактичну безгрошовість договору позики на суму 20 700 грн., скаржник не долучає жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх тверджень.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, ОСОБА_2 не оскаржувався, у встановленому законом порядку, факт укладення договору позики, що засвідчений розпиской про отримання в боргу грошових коштів у розмірі 20 700 грн., а тому колегія суддів при ухваленні судового рішення виходить із чинності вказаного правочину.

За таких обставин, колегія суддів вважає недоведеними посилання апеляційної скарги, що недатована розписка встановлює порядок розстрочення існуючого боргу, а не є договором окремим договором позики. При цьому, варто зауважити, що суми боргу за обома договорами позики є відмінними.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позичальник у добровільному порядку не повернув борг, а тому суми позик підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про залишення рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л. І. Пилипчук

О. В. Чумак