АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/180/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Пироженко С.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Пономаренка В.В., Фетісова Т.Л.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_7;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2013 року, постановлену в складі судді Пироженка С.А., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

У жовтня 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договорами позики.

Свої вимоги мотивував тим, що 25 липня 2012 року між сторонами був укладений договір позики у вигляді розписки. Відповідно до умов даного договору відповідач отримав 39 700 дол. США. Договір позики укладено в письмовій формі, де відповідач взяв на себе зобов'язання повернути борг до 01 травня 2013 року, зі сплатою 3 % за місяць. Крім того 15 вересня 2012 року між сторонами був укладений ще один договір позики, за умовами якого відповідачу було передано 14 050 євро, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути борг до 01 травня 2013 року, зі сплатою 4 % за місяць. В порушення договірних зобов'язань, що виникли між сторонами відповідач взяті грошові кошти в борг не повернув.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 624 996 грн. та судові витрати в розмірі 3 441 грн.

Також позивач звернувся з заявою про забезпечення позову, якою просив суд на час розгляду справи встановити забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії по відчуженню майна, що належить на праві власності ОСОБА_6, а саме:

- нежиле приміщення «Хімчистки», загальною площею 86,1 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_2

- нежиле приміщення «банно-прального комбінату», загальною площею 705,7 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_3

- квартира, що розташована в м. Черкаси. АДРЕСА_1.

Ухвалою Соснівського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2013 року заяву задоволено.

На час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено забезпечення позову ОСОБА_8 шляхом заборони вчиняти будь які дії по відчуженню нерухомого майна а саме:

- нежитлове приміщення «Хімчистки» загальною площею 86,1 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_4 та належить на праві приватної власності ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 2007 року, що зареєстрований в реєстрі за № 1089;

- нежитлове приміщення «Банно - прального комбінату», загальною площею 705, 7 кв. м., яке знаходиться в АДРЕСА_5 що належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 2007 року, що зареєстрований в реєстрі за №1089;

- квартири АДРЕСА_6

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованості по договорам позики в сумі 624 996 грн. та 3 441 грн. судового збору, а всього 628 437 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду про забезпечення позову у грудні 2018 року ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою в якій посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд неправильно встановив фактичні обставини справи, що призвело до накладення арешту на майно, яке боржнику не належало. Вважає, що вказані обставини є підставою для скасування ухвали суду.

Зазначив, що обраний спосіб забезпечення позову жодним чином не гарантує виконання будь-якого рішення в даній цивільній справі, оскільки майно на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою належить йому, а не відповідачу у справі - ОСОБА_6

Вважає, що суддя приймаючи оскаржувану ухвалу безпідставно обмежив його право власності відносно належного йому майна.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до части 1, 2 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порідку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Заслухавши осіб, які з»явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно до положень частин 1, 3 ст. 151 ЦПК України (редакція чинна на момент виникнення правовідносин) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний спосіб, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову; наскільки він є співмірним з позовними вимогами, та яким чином такий спосіб фактично реалізує мету його вжиття.

Забезпечення позову - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів учасників справи чи інших осіб.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 152 ЦПК України (в редакції чинній на момент вирішення питання про забезпечення позову), позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов»язку вчиняти певні дії та інше. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Висновки суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для забезпечення позову, не відповідають вищенаведеним вимогам закону.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1623, ОСОБА_6 продав та передав у власність ОСОБА_7 нежитлове приміщення «банно - прального комбінату», загальною площею 705, 7 кв. м. яке знаходиться в АДРЕСА_7 (а.с. 84-86). Дане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (сформованого 19 червня 2013 року) (а.с.86).

З договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 19 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1627, ОСОБА_6 продав та передав у власність ОСОБА_7 нежитлове приміщення «Хімчистки» загальною площею 86,1 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_4 (а.с.87-88). Дане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (сформованого 19 червня 2013 року) (а.с.89).

З огляду на дане вбачається, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали, дані нежитлові приміщення не перебували у приватній власності ОСОБА_6, відповідно забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню даного майна не могло гарантувати виконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 боргу, в зв»язку з відсутністю у ОСОБА_6 такого права, оскільки власником майна на час постановлення ухвали був ОСОБА_7

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції в частині забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню нерухомого майна: - нежитлове приміщення «Хімчистки» загальною площею 86,1 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2 - нежитлове приміщення «Банно - прального комбінату», загальною площею 705, 7 кв. м., яке знаходиться в АДРЕСА_7, - підлягає до зміни шляхом скасування заходів забезпечення позову, щодо даних об'єктів, які на час застосування заходів забезпечення позову відповідачу у справі ОСОБА_6 не належали.

Апелянтом не зазначено підстав, щодо скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, в частині забезпечення позову квартирою АДРЕСА_8, тому в дані частині ухвала суду перегляду не підлягає.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову були неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення, при цьому ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2013 року -необхідно змінити, скасувавши в частині забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню нерухомого майна, а саме: - нежитлове приміщення «Хімчистки» загальною площею 86,1 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2 - нежитлове приміщення «Банно - прального комбінату», загальною площею 705, 7 кв. м., яке знаходиться в АДРЕСА_7, які відповідачу у справі ОСОБА_6 не належали.

В іншій частині ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2013 року - змінити, скасувавши її в частині забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню нерухомого майна, а саме: - нежитлове приміщення «Хімчистки» загальною площею 86,1 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2 - нежитлове приміщення «Банно - прального комбінату», загальною площею 705, 7 кв. м., яке знаходиться в АДРЕСА_7.

В задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню - нежитлове приміщення «Хімчистки» загальною площею 86,1 кв. м., що знаходиться в АДРЕСА_2 - нежитлове приміщення «Банно - прального комбінату», загальною площею 705, 7 кв. м., яке знаходиться в АДРЕСА_7 - відмовити.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

В.В. Пономаренко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складений 23 січня 2019 року.