Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 369/216/17

провадження № 61-34132св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

представники позивача: Соловйова Тетяна Анатоліївна, Мельник Василь Сергійович, Аветисян МаргаритаРобертівна, Ткаченко Ольга Василівна, Давиденко Максим Іванович, ГороднюкОлександр Петрович,

відповідач - ОСОБА_10,

представник відповідача - ОСОБА_11,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_10 на рішення апеляційного суду Київської області у складі колегії суддів: Гуля В. В., Іванової І. В., Савченка С. І. від 01 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні майном та визнання особи такою, що втратила право користування майном.

Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Кей-Колект» є власником квартири АДРЕСА_1, право власності на яку позивач набув у встановленому законом порядку. Намагаючись потрапити в указану квартиру, позивач виявив, що в ній проживає відповідач. Добровільно звільнити вказану квартиру відповідач відмовляється, незважаючи на неодноразові вимоги позивача.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні ним права користування квартирою АДРЕСА_1, шляхом надання йому постійного безперешкодного доступу до цього майна; визнати ОСОБА_10 таким, що втратив право користування вказаною квартирою.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2017 року у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено факт проживання відповідача у спірній квартирні та користування нею.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 01 серпня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» задоволено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ТОВ «Кей-Колект».

Усунуто перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «Кей-Колект» до цього майна. Визнано ОСОБА_10 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що з переходом права власності на спірну квартиру до позивача в установленому законом порядку, відповідач своє право власності на спірне майно втратив, як і втратив право користування нею. Обставина фактичного проживання відповідача в указаній квартирі визнана останнім, що відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України 2004 року не потребує доказуванню.

У серпні 2017 року ОСОБА_10 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не було повідомлено відповідача та його представника про час і місце проведення судового засідання у суді апеляційної інстанції, що позбавило його права на належний судових захист та надання додаткових пояснень щодо фактичних обставин справи. Крім того, апеляційний суд не врахував, що реєстрація приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірну квартиру є незаконною і оспорюється в Києво-Святошинському районному суді Київської області. Більше того, враховуючи, що спірна квартира, право користування якою суд визнав втратившим, є єдиним житлом відповідача та його неповнолітніх дітей, тому має бути згода органу опіки та піклування на вчинення будь-яких дій щодо вказаної квартири.

У жовтні 2017 року до касаційного суду надійшли заперечення ТОВ «Кей-Колект» на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення апеляційного суду, просить касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України 2004 року встановлено, що розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Частиною третьою статті 74 ЦПК України 2004 року передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Згідно із частиною четвертою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно із частиною першою статті 305 ЦПК України 2004 року апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, якщо немає відомостей про вручення їй судової повістки.

Направлена судом повістка на адресу відповідача повернулась у зв'язку із закінченням терміну зберігання, а відтак справа в суді апеляційної інстанції 01 серпня 2017 року була розглянута за відсутності ОСОБА_10, який не був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи відповідно до статтей 74-76 ЦПК України 2004 року.

За таких обставин доводи заявника про неналежне його повідомлення про розгляд справи в апеляційному суді є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв'язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, неналежне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи в апеляційному судів є порушенням вимоги статті 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

За таких обставин, ураховуючи вимоги пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України та доводи касаційної скарги ОСОБА_10 щодо неналежного повідомлення його про час та місце проведення судового засідання в апеляційному суді, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для обов'язкового скасування рішення апеляційного суду, оскільки справу розглянуто за відсутності відповідача, який належним чином не повідомлений про час і місце судового засідання, і він обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 01 серпня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило