ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/695/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

за участі секретаря Кантицької О.І.

та сторін скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №1915/12218/2012 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у справі за скаргою ОСОБА_1 , особа, чиї дії оскаржуються державний виконавець Козівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Засєдко Т.Т., стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_2 про визначення дій протиправними та зобов`язання скасувати постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії державного виконавця Козівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Засєдко Т.Т, стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_2 , у якій просить:

- встановити відсутність повноважень державного виконавця Козівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Засєдко Т.М. щодо визначення у постанові від 3.04.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника 50%-го розміру стягнення аліментів з скаржника з усіх видів його заробітку;

- визнати протиправними дії державного виконавця Козівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Засєдко Т.М. щодо винесення постанови від 3.04.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника поза межами строку, передбаченого п.2 розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень;

- визнати протиправними дії державного виконавця Козівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Засєдко Т.М. щодо внесення в постанову від 3.04.2019 року державного виконавця Козівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Засєдко Т.М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника недостовірних даних стосовно початку стягнення з боржника аліментів згідно виконавчого листа №1915/12215/2012 від 29.08.2012 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області та стосовно дати народження дитини на утримання якої стягнуто аліменти цим виконавчим документом;

- визнати протиправними дії державного виконавця Козівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Засєдко Т.М. щодо не зазначення в постанові від 3.04.2019 року державного виконавця Козівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Засєдко Т.М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника адреси, на яку необхідно направляти звіти про здійснені відрахування та виплати;

- визнати незаконною та скасувати постанову від 3.04.2019 року державного виконавця Козівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Засєдко Т.М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

На обґрунтування скарги скаржник посилається на порушення закону державним виконавцем, котрий виніс спірну постанову з перевищенням повноважень, оскільки самостійно встановив розмір стягуваних аліментів, змінив дату, з якої слід стягувати визначені рішенням суду аліменти та не вказав у спірній постанові адресу, на яку необхідно направляти звіти про здійснені відрахування та виплати і невірно зазначив дату народження дитини.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року у задоволені скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 21 травня 2019 року та постановити нову, якою задовольнити вимоги поданої ним скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що в основу оскаржуваного рішення суд першої інстанції поклав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 31.03.2019 року. Про те він, як і інші подані представником органу ДАС письмові докази, не засвідчений належним чином. Отже суд встановив обставини справи на підставі недопустимих доказів порушив норми процесуального права.

Однією з вимог скарги зазначено: визнати протиправними дії державного виконавця Козівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Засєдко Т.М. щодо винесення постанови від 3.04.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника поза межами строку, передбаченого п.2 розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Суд першої інстанції не лише відмовився з`ясовувати вказану обставину, а й не вказав у рішенні висновку про задоволення чи відмову у даній частині скарги.

Також судом не спростовано відсутність повноважень державного виконавця щодо визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з апелянта.

Козівський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області подав відзив на апеляційну скаргу у якому зазначив, що нарахування аліментів ОСОБА_1 проводилося у відповідності до ст. 195 СК України, ч. 4 ст. 71 Закону України Про виконавче провадження, та п. 2 розділу XVI Інструкції з примусового виконання рішень, якщо з боржника стягуються аліменти на утримання трьох і більше дітей, а також якщо наявна заборгованість зі сплати аліментів за минулий час, виконавець у постанові зазначає про стягнення 50% із заробітку боржника для забезпечення поточних платежів.

Боржник ОСОБА_1 квитанції про оплату аліментів у відділ не надавав.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

Представник Козівського ДВС належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи про що свідчить розписка (а.с.162), що у відповідності до вимог ст. 372 ч.2 ЦПК України не позбавляє суд апеляційної інстанції про можливість слухання справи у їх відсутність.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від Тернопільської області від 23 серпня 2012 року у справі № 1915/12218/2012 вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із 23.07.2012 року до досягнення дитиною повноліття та в дохід держави 214, 60 гривень судового збору. (а.с.16)

На виконанні Козівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області перебуває виконавчий лист № 1915/12218/2012, виданий 29.08.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із 23.07.2012 року до досягнення дитиною повноліття (виконавче провадження №34851498.)

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заборгованість ОСОБА_1 становила 12547,05 грн (а.с .66-68). Факт заборгованості по аліментах не заперечує ОСОБА_1

03.04.2019 року у зв`язку з отриманням ДВС відповіді із ПФУ №52722132 інформації, що боржник ОСОБА_1 працює в Господарському суді Тернопільської області, державним виконавцем Козівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Засєдко Т.М. винесено постанову ВП № 34851498 від 03.04.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, якою постановив стягнення аліментів проводити у розмірі 50% всіх видів його заробітку до виплати загальної суми боргу 12945, 84 гривень, а після погашення боргу стягнення проводити в розмірі 1/4 частини всіх доходів боржника.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про виконавче провадження, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. (ч.1 ст. 19 Конституції України).

В Законі України від 22.06.2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження в частинах 1, 3 ст.71 зазначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом; визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку, визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним Кодексом України.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, який набрав чинності з 28.08.2018 року, частину першу ст. 71 Закону України Про виконавче провадження доповнено абзацом другим, згідно якого виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним Кодексом України.

У відповідності до ст. 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном .

Згідно ч.2, 3 ст. 70 Закону України Про виконавче провадження, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Поряд з цим, п. 2 розділу XVI Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, прийнятої, у тому числі, на виконання Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ Про виконавче провадження передбачено, що виконавець: протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оформлену відповідно до пункту 3 розділу Х цієї Інструкції. Стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 70 Закону та пунктів 3-10 розділу Х цієї Інструкції - якщо з боржника стягуються аліменти на утримання трьох і більше дітей, а також якщо наявна заборгованість зі сплати аліментів за минулий час, виконавець у постанові зазначає про стягнення 50% із заробітку боржника для забезпечення поточних платежів.

Згідно п. 3 розділу XVI Інструкції з примусового виконання рішень, у разі якщо боржник сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів провадження.

Проаналізувавши матеріали справи, норми діючого законодавства, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що дії державного виконавця при здійсненні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 та проведення стягнення заборгованості по аліментах в розмірі 50 відсотків від усіх видів заробітку боржника вчиненні відповідно до закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що оскільки із рішення суду від 23 серпня 2012 року чітко вбачається, що початковою датою, із якої починається перебіг строку нарахування аліментів є 23.07.2012 року, то і у виконавчому листі від 29.08.2012 року відображена зазначена дата. Державний виконавець Козівського ДВС вчиняв дії по стягненню аліментів із боржника в користь дружини на утримання їх неповнолітнього сина в межах строку стягнення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не враховано, що в порушення частини 3 ст. 70 Закону України Про виконавче провадження відрахування з його заробітної плати на погашення заборгованості по аліментах, враховуючи розрахунок державного виконавця, в розмірі 50 відсотків порушують його право на мирне володіння майном заробітної плати у розумінні ст. 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав та основоположних свобод та рішень Європейського суду не спростовують висновків суду першої інстанції. Суд першої інстанції правильно зазначив, що визначений державним виконавцем розмір заборгованості не суперечить нормі ст. 70 ч.3 Закону України Про виконавче провадження, що ця норма права стосується не визначення розміру заборгованості, а виконання рішення державного виконавця щодо стягнення розміру заборгованості. Вчиняючи дані дії державним виконавцем не було змінено розмір аліментів, визначених рішенням суду, як це стверджує апелянт. В постанові від 03.04.2019 року державним виконавцем зазначено, що стягнення аліментів проводити в розмірі 50 відсотків всіх видів заробітку до виплати загальної суми боргу 12945,84 грн, а після погашення боргу стягнення аліментів буде проводитись в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку боржника.

Не заслуговують на увагу твердження апелянта на порушення судом п.2 розділу XVI інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки виконавче провадження відкрито ще у 2012 році, перебуває на виконанні ДВС, державним виконавцем вживаються заходи щодо виконання рішення суду, однак боржник ухиляється від його виконання, що призвело до нарахування заборгованості по сплаті аліментів.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що дії державного виконавця вчинено відповідно до вимог діючого законодавства, в межах наданих йому повноважень, з врахуванням ст. 182 СК України та інтересів неповнолітньої дитини боржника, не порушуючи при цьому його право на мирне володіння майном половину заробітної плати.

Голослівними є посилання апелянта на те, що в спірній постанові невірно зазначено день народження сина 1.05.2009 року замість 12.05.2009 року, а також не зазначено державним виконавцем адрес на який необхідно направляти звіти про здійснення відрахувань та виплат, оскільки не підтверджено жодним доказом, що ці помилки порушують права скаржника.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

О.З. Костів