КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 203/1806/17

Апеляційне провадження 22-ц/824/2059/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2, який є опікуном

ОСОБА_3

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 серпня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, який є опікуном ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

у травні 2017 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, який є опікуном ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути грошові кошти у розмірі витрат, понесених на поліпшення майна у розмірі 27 347 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що його дружина ОСОБА_7 відповідно до договору купівлі-продажу від 09.10.2009 придбала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 за 18 000 доларів США, що за курсом НБУна день укладання договору складало 144 180 грн, які ОСОБА_3 отримав при підписанні цього договору. 11.12.2009 ОСОБА_7 продала зазначену квартиру ОСОБА_5 за 20 000 доларів США. Укладаючи договір купівлі - продажу квартири сторони домовились, що ОСОБА_4 за 2 000 доларів США, які складають різницю між сумою, за яку була придбана квартири і сумою, за яку ця квартира продається, вставить пластикові вікна та сплатить всі нотаріальні витрати по укладанню договору купівлі-продажу.

Він на прохання своєї дружини та за кошти ОСОБА_5 встановив у квартирі пластикові вікна, за що було сплачено 8 300 грн, що за курсом НБУ станом на 23.12.2009 складає 1 041 доларів США.

Надалі договір купівлі - продажу квартири, який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 визнано недійсним та за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах недієздатного ОСОБА_3 спірна квартира витребувана у ОСОБА_5 та повернута у власність ОСОБА_3

25.01.2017 ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів, сплачених за квартиру. Його дружині треба буде віддати ОСОБА_5 2 000 доларів США, які вона не отримувала від ОСОБА_3 Оскільки він є чоловіком ОСОБА_7 він також буде нести збитки у вигляді коштів, які не були отримані при укладенні договору купівлі - продажу. Поліпшення, які були проведені у квартирі не можуть бути відокремлені від квартири, демонтаж вікон призведе квартиру до жахливого стану та на демонтаж також необхідно буде нести витрати, а тому вважає що відповідач повинен сплати йому кошти у сумі 1 041 доларів США, що станом на час подачі позову складає 27 347 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що саме він є стороною договору №10 Д/222 від 23.12.2009, який укладено з ПП ОСОБА_8 на виготовлення металопластикових вікон у кількості 8 штук, сума договору складає 8 300 грн, яка має бути повернута ОСОБА_7 Але кошти не були повернуті, оскільки рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.11.2014 відмовлено в позовних вимогах ОСОБА_7 до ОСОБА_3 в особі опікуна ОСОБА_2 в частині стягнення вартості пластикових вікон, з посиланням на те, що у договорі на виготовлення ікон замовником зазначено ОСОБА_4

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки оскаржується заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02.08.2018, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, воно підлягає вирішенню без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 09.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О., ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 за 18 000 доларів США, що за курсом НБУ на день укладання договору є еквівалентом 144 180 грн.

11.12.2009 за договором купівлі-продажу квартири, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лоян Т.С., ОСОБА_7 продала квартиру ОСОБА_5 за 20 000 доларів США .

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2010 договір купівлі-продажу від 09.10.2009, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 визнано недійсним.

Згідно з рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.06.2010 ОСОБА_3 визнаний недієздатним, над ним встановлено опіку та призначено опікуном ОСОБА_2

23.12.2009 ОСОБА_4 уклав договір з ПП ОСОБА_12 на виготовлення металопластикових вікон у кількості 8 штук на суму 8 300 грн.

Цей договір укладено в період, коли вищевказана квартира вже належала на праві власності ОСОБА_5

За рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2014 у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, в особі опікуна ОСОБА_2, ОСОБА_13, третя особа: приватний нотаріус Дніпопетровського МНО РичкаЮ.О. про стягнення суми та за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_3, в особі опікуна ОСОБА_2, третя особи ОСОБА_7, Управління-служба у справах дітей Кіровської районної ради у м. Дніпропетровську про стягнення суми, основний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2, який є опікуном ОСОБА_3, на користь ОСОБА_7, 179 863,00 грн, еквівалент 18 000,00 доларів США, 8300,00 грн - вартість пластикових вікон, 1 441,80 грн нотаріальних витрат; 1 441,80 грн податку до пенсійного фонду, 1 000 у рахунок відшкодування моральної шкоди. Позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_3, в особі опікуна ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2, який є опікуном ОСОБА_3, на користь ОСОБА_5 192 441,00 грн вартості ремонтних робіт, проведений у квартирі, 1 600,00 грн податку до пенсійного фонду, 1 000 грн у відшкодування нотаріальних витрат, 1 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що сторони не подали суду належних доказів про те, що вартість металопластикових вікон складає 1 041 доларів США, а не 8 300 грн, як зазначено у договорі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що вартість металопластикових вікон складає 27 347 грн, а сума сплачена по договору на виготовлення вікон 8 300 грн вже повернута ОСОБА_7 за рішенням суду.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач надав до позовної заяви копію рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2014, у якому зазначено, що рішення набрало законної сили (а.с. 10-14).

До апеляційної скарги позивач долучив копію рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.11.2014, з якого вбачається, що рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2014 в частині стягнення з ОСОБА_2, який є опікуном ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 8 300 грн вартості пластикових вікон скасовано та у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач про будь - які обставини неможливості надання цього доказу до суду першої інстанції не вказує, а відтак суд першої інстанції не міг врахувати та оцінити зазначений доказ, оскільки він не був поданий позивачем.

Апеляційна інстанція позбавлена можливості прийняття такого доказу, оскільки позивач не заявляє клопотання про долучення копії цього рішення до матеріалів справи та не обґрунтовує неможливість подачі такого доказу до суду першої інстанції.

За матеріалами справи встановлено, що 23.12.2009 ОСОБА_4 уклав з ПП ОСОБА_14 договір на виготовлення та установку металопластикових вікон, вартість робіт визначена у договорі у 8 300 грн. Ні у договорі, ні у актах прийому - передачі товару (послуг), у яких до того ж не вказана дата складання актів та не міститься підпису замовника, не зазначено місце встановлення металопластикових вікон. У договорі адреса замовника ОСОБА_4 зазначена: АДРЕСА_1, проте даних про те, що позивач проживав за цією адресою матеріали справи не містять.

На час укладення цього договору квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу від 11.12.2009.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як, істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір купівлі - продажу квартири від 11.12.2009 укладено між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець). Позивач не є стороною даного договору та не надав будь - яких доказів про те, що він уклав договір на виготовлення та встановлення металопластикових вікон на підставі домовленості із ОСОБА_5 Домовленості, які існували між сторонами договору не впливають на права та інтереси позивача.

Відповідно до ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто судовому захисту підлягає не будь яке право особи, а порушене або не визнане цивільне право.

Позивач в уточненнях до позовної заяви вказує, що його право буде порушено у випадку задоволення позову ОСОБА_5 до його дружини ОСОБА_7 про стягнення 2 000 доларів США, оскільки він повинен буде надати ці кошти своїй дружині, щоб вона віддала їх ОСОБА_5, а ці кошти від ОСОБА_3 вона не отримувала.

Разом з тим, таке обґрунтування порушених прав не узгоджується з положеннями діючого законодавства, оскільки вже на час звернення із позовом право особи має бути порушене або невизнане відповідачем.

Відповідачем у даній справі зазначено ОСОБА_2, який є опікуном ОСОБА_3 Про порушення прав та інтересів позивача саме відповідачем у позові не йдеться.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції помилково зазначив статус ОСОБА_7 у даній справі, як третя особа із самостійними вимогами, оскільки будь - яких самостійних вимог, викладених у належний спосіб у позовній заяві ОСОБА_7 не заявляла. Разом з тим, зазначений недолік не вплинув на правильність висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 24.01.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. Ф. Мазурик

А. М. Стрижеус