справа №619/5025/18
провадження №2/619/375/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 квітня 2019 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Якименко Л.О.
за участю секретаря судового засідання Михайлової А.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.
В підтвердження позову позивач посилається на те, що 10 січня 2010 позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір оренди торгових площ та підсобного приміщення торгівельного павільйону в смт Пересічне вул. Радянська, 4.
За умовами договору оренди від 10.01.2010 позивачем орендувалось торгівельний зал площею 26,40 кв.м. та частина підсобного приміщення площею 3 кв.м. для проведення торгівельної діяльності.
В період використання орендованого майна, позивачем було завезено на територію земельної ділянки, що належить відповідачу на праві постійного користування за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Пересічне вул. Радянська, 4 наступне майно: пересувний вагон-склад, автономна котельна, що складається з пересувного бетонного блоку та 2-х котлів.
У березні 2016 року договір оренди від 10.01.2010 було припинено шляхом розірвання, а орендовані приміщення повернуті відповідачу. Натомість майно, яке залишилось на території земельної ділянки Харківська область Дергачівський район смт Пересічне вул. Радянська, 4 і належить позивачу на праві власності, а саме: пересувний вагон-склад, автономна котельна, що складається з пересувного бетонного блоку та 2-х котлів, повернуто не було.
Позивач в усній формі неодноразово звертався до відповідача з вимогою надати можливість вивезти належне йому майно з земельної ділянки, що належить відповідачу на праві користування. Проте відповідач відмовив позивачу у даному проханні посилаючись на непогашену заборгованість по орендній платі.
У січні 2017 року позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою повернути належне йому майно. У відповідь відповідач надіслав листа, в якому зазначив, що він обертає у свою власність належне позивачу майно, а саме: пересувний вагон-склад, автономна котельна, що складається з пересувного бетонного блоку в рахунок заборгованості з орендної плати.
Вбачаючи у діях відповідача ознаки складу злочину передбаченого ст. 191 КК України, позивач звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів. За наслідками перевірки даної заяви, позивачу було повідомлено, що в діях відповідача не вбачається ознак кримінального злочину, а існують цивільно-правові відносини, які можуть бути відновлені в судовому порядку.
Позивач вважає, що дії відповідача є незаконними.
Як зазначає відповідач, він вирішив задовольнити свої майнові інтереси за рахунок майна позивача, внаслідок невиконання останнім умов договору оренди торгових площ та підсобного приміщення торгівельного павільйону в смт Пересічне вул. Радянська, 4 від 10.01.2010.
В даному випадку відповідач вирішив скористатись правом притримання передбаченого параграфом 7 ЦК України.
За аналізом глави 49 ЦК України вбачається, що притримання є окремим забезпеченням виконання зобовязання. Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконавчого зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Отже, відсутність оренди торгових площ та підсобного приміщення торгівельного павільйону в смт Пересічне, вул. Радянська, 4 від 10.01.2010, посилання на такий забезпечувальний захід як притримання, свідчить про відсутність у відповідача такого права, а отже дії відповідача є незаконними.
Що стосується наявності заборгованості позивача по оплаті орендної плати відповідачу, то позивач звертає увагу на наступне. Згідно Додаткової угоди №1 від 30.12.2013 до договору оренди від 10.01.2010, орендна плата з 01.01.2014 склала 350 грн. на місяць. Інших додаткових угод до даного договору сторони не укладали.
Орендна плата з 01.01.2014 по 01.01.2016 склала 9100 грн.
Відповідно до квитанції, копії яких надаються до позову, позивач сплатив відповідачу орендну плату на 6081,60 грн. більше, ніж це передбачено умовами договору.
Отже, твердження відповідача про ймовірну заборгованість позивача є надуманою.
На обґрунтування вартості витребуваного майна, позивач надає скріншоти з сайтів продажу майна, аналогічного тому, що витребовується у відповідача з зазначенням їх вартості.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою судді від 15 лютого 2019 року провадження по справі відкрито і призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від відповідача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом було встановлено, що 10 січня 2010 позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 уклали договір оренди торгових площ та підсобного приміщення торгівельного павільйону в смт Пересічне вул. Радянська, 4 Дергачівського району Харківської області. (а.с. 5).
За умовами договору оренди від 10.01.2010 позивачем орендувалось торгівельний зал площею 26,40 кв.м. та частина підсобного приміщення площею 3 кв.м. для проведення торгівельної діяльності.
В період використання орендованого майна, позивачем було завезено на територію земельної ділянки, що належить відповідачу на праві постійного користування за адресою: Харківська області Дергачівський район смт Пересічне вул. Радянська, 4 наступне майно: пересувний вагон-склад, автономна котельна, що складається з пересувного бетонного блоку та 2-х котлів.
У березні 2016 року договір оренди від 10.01.2010 було припинено шляхом розірвання, а орендовані приміщення повернуті відповідачу. Майно, яке залишилось на території земельної ділянки Харківська область Дергачівський район смт Пересічне вул. Радянська, 4 і належить позивачу на праві власності, а саме: пересувний вагон-склад, автономна котельна, що складається з пересувного бетонного блоку та 2-х котлів, повернуто не було.
24 січня 2017 року ОСОБА_1 письмово звернувся до ОСОБА_2 з вимогою повернути належне йому майно. (а.с. 7).
Вбачаючи у діях відповідача ознаки складу злочину передбаченого ст. 191 КК України, позивач звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів. За наслідками перевірки даної заяви, позивачу було повідомлено, що в діях відповідача не вбачається ознак кримінального злочину, а існують цивільно-правові відносини, які можуть бути відновлені в судовому порядку. (а.с. 8).
У відповідності до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як вбачається зі ст. 16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація - витребування власником майна з чужого незаконного володіння.
Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним.
Для застосування ст. 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача.
У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.
Пунктом 23 цієї Постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.
В силу ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Як вбачається з положень ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник, згідно ст. 319 Цивільного кодексу України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність витребування у відповідача з чужого незаконного володіння на користь позивача зазначеного нерухомого майна.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 2500 грн. витрат на правничу допомогу, сплачених позивачем і вказаних в розрахунку витрат на професійну правову допомогу на а.с. 34, відповідно до договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) № 01/11 від 01.11.2018 та акту приймання передачі наданих послуг №1 до договору про надання правової допомоги від 01.11.2018. В іншій частині вказані в розрахунку витрати на правничу допомогу не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 277, 279, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 316, 319, 387, 1212, 1213, 1214 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Зобовязати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 пересувний вагон-склад та автономну котельну, що складається з пересувного бетонного блоку та 2-х котлів.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду в 30-денний строк з моменту оголошення рішення, а особами, які приймають участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення, у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Суддя Л. О. Якименко