З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"24" січня 2019 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Шепеля К.А.,
за участю секретаря судового засідання Бондар С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом у зв'язку з відсутністю у ньому понад рік без поважних причин, -
у с т а н о в и в :
Позивач 9 листопада 2018 року звернулася до суду з цим позовом, в якому просила визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування будинком №68 по вул. Центральна, 68 в с. Сербинівці Жмеринського району Вінницької області, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати (а.с.2-3).
Ухвалою судді від 27 листопада 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.16).
Ухвалою суду від 20 грудня 2018 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.23).
Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про підтимання позовних вимог та розгляд справи без її участі.
Відповідач в судове засідання не 'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (а.с.20, 25). Про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.
Відповідно до частини першої статті 281 ЦПК України 24 січня 2019 року судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
В судовому засіданні установлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини.
Як убачається з матеріалів справи, предметом позову являється матеріально-правова вимога позивача до відповідача ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинком. Підставою позову є неможливість здійснювати позивачем в повній мірі своє право власності на належний їй будинок, а також правові норми Цивільного та Житлового кодексів України, на які посилається позивач в підтвердження своїх вимог.
У судовому засіданні установлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності від 27 травня 2008 року №1409 та реєстраційного посвідчення житловий будинок з прибудовами по вул. Леніна, 68 в с. Сербинівці Жмеринського району Вінницької області в цілому належить позивачу на праві приватної власності (а.с.5, 6).
Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 3 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_3 (дочка позивача) та ОСОБА_2 (відповідачем) розірвано (а.с.7).
Згідно з копією рішення Сербинівської сільської ради від 15 лютого 2016 року вул. Леніна в с. Сербинівці перйменовано на вул. Центральна (а.с.8).
Відповідно до довідки №628 від 29 жовтня 2018 року виконкому Сербинівської сільської ради, зі слів сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2 з червня 2017 року, але не проживає (а.с.9).
Згідно з інформацією виконкому Сербинівської сільської ради від 19 листопада 2018 року ОСОБА_2 проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 без реєстрації (а.с.13).
Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення статті 7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.
Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи, що позивач є власником будинку, реєстрація відповідача в ньому перешкоджає реалізації права власності та розпорядження будинком, то відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою КМУ від 2 березня 2016 року №207, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.
На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підставний і підлягаючий задоволенню.
Відповідно до частини першої та частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати позивача у розмірі 704,80 грн судового збору та 1200 грн витрат на правничу допомогу підтверджені відповідними квитанціями (а.с.1, 27) і підлягають стягненню з відповідача на її користь.
Керуючись статтями 12, 13, 77, 78, 141, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, статтями 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, статтею 72 ЖК України, статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд,
у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом у зв'язку з відсутністю у ньому понад рік без поважних причин задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_5 таким, що втратив право користування будинком № 68 по вулиці Центральна, 68 в с. Сербинівці Жмеринського району Вінницької області.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_5, фактично проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянки України, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_8 судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 1200 (тисячу двісті) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Головуючий суддя К.Шепель
Повний текст судового рішення складено 24 січня 2019 року.