Єдиний унікальний номер 243/3282/18 Номер провадження 22-ц/804/319/19
Категорія: 53 Номер провадження 22-ц/804/319/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді- доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Папоян В.В.,

за участю секретаря: Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду від 12 листопада 2018 року (ухваленого під головуванням судді Сидоренко І.О.,повний текс рішення складений 13.11.2018 року) у справі №243/3282/18 за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа: ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

23 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому посилалась на те, що наказом №183-К від 02.04.2018 року начальника управління ПАТ «Державний ощадний банк України» вона була звільнена з посади контролера - касира відділу касових операцій ТВБВ №10004/0570 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» 03 квітня 2018 року за прогул без поважних причин, згідно з п.4 ст.40 КЗпП України.

Зазначає, що прогул 29 березня 2018 року вона не допускала, а пішла з роботи, оскільки завідуюча відділенням ОСОБА_4 та економіст ОСОБА_5 пояснили їй, що цей день є для неї вихідним. Тому вважає, що 29 березня 2018 року вона не допускала прогулу, так як не працювала з дозволу свого безпосереднього керівника ОСОБА_4

За період 2017-2018 року порушень трудової дисципліни не мала.

Просила скасувати наказ № 183-к від 02.04.2018 року про звільнення, поновити її на посаді контролера - касира відділу касових операцій ТВБВ № 10004/0570 філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та стягнути на її користь заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 12 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд при розгляді справи не дав належної оцінки обставинам її відсутності на робочому місці. Вона не допускала прогул, а завідуючою відділом касових операцій їй було в цей день надано вихідний.

Вважає, що навіть якщо 29 березня 2018 року позивач не надав вихідний, при накладенні такого дисциплінарного стягнення як звільнення, слід було врахувати всі обставини передбачені ст.149 КЗпП України,а саме тривалість її роботи в системі «Ощадбанку» майже 29 років та відсутність дисциплінарних стягнень.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Ощадбанк» адвокат Павленко Л.М. просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Слов'янського міськрайонного суду від 12 листопада 2018 року без змін. В обґрунтування посилається на те, що в тексті апеляційної скарги позивач фактично зазначає не про неналежну оцінку обставин судом, а наводить обставини відсутності, які раніше зазначалися у позовній заяві та були спростовані під час розгляду справи. Конкретних прикладів ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам відсутності позивача на робочому місці в апеляційній скарзі не наведено, не зазначено в чому саме полягає неналежність оцінки обставин відсутності позивача на робочому місці. Зазначає, що наявність прогулу була підтверджена відповідними доказами, а саме показами

свідків, письмовими доказами, які вказують на її відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

В судове засідання з'явилися представник ОСОБА_2 -адвокат ОСОБА_7 та представник АТ «Ощадбанк» -адвокат Павленко Л.М.. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення повісток їм особисто(а.с.102-104).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Такий висновок відповідає встановленим обставинам, наданим сторонами доказам та узгоджується з положеннями ст.ст. 40 п.4; 148,149 КЗпП України.

Згідно з вимогами ст. 40 п.4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Прогулом без поважних причин вважається полишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Державний ощадний банк України», працювала на посаді контролера- касира відділу касових операцій ТВБВ №10004/0570 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк».

З доповідних записок в.о. начальника відділу касових операцій ОСОБА_4 та в.о. керуючого ТВБВ № 10004/0570 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» Гречко О.В. від 29.03.2018 року вбачається, що 29 березня 2018 року о 08.00 год. контролер - касир ОСОБА_2 прибула на робоче місце без смарт - карти та о 08.30 год. самовільно залишила своє робоче місце. Від роботи вона не відсторонювалась, вихідний день їй не надавався.

Відповідно до акту від 29.03.2018 року контролер - касир відділу касових операцій ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці 29 березня 2018 року з 08.30 год. до 18.00 год. О восьмій годині ОСОБА_2 заходила до відділення та занесла закритий лікарняний, в якому зазначено: «Стати до роботи 29.03.2018 року». Згідно пояснень, які вона надала в.о. начальника відділу касових операцій ОСОБА_4, вона забула сервісну карту та покинула відділення о 08.30 год. без відома керівництва та жодних пояснень. Номер телефону, зазначений в картці працівника, не обслуговувався. Інженер банківської безпеки ОСОБА_9 разом з в.о. начальника відділу касових операцій ОСОБА_4 виїхали о 15.00 год. за місцем проживання ОСОБА_2, на місці її не було. За словами її матері їй не відомо де донька. При відвідуванні міської лікарні було встановлено, що ОСОБА_2 до лікарні не приходила та лікарняний лист не

відкривала. Згідно графіку роботи-29 березня 2018 року є робочим днем для ОСОБА_2 (а.с.38).

У письмових поясненнях з приводу відсутності на робочому місці ОСОБА_2 зазначила, що вона отримала дозвіл на вихідний день від двох керівників, чим і скористалася приймаючи до уваги її тяжкий стан здоров'я.

За довідкою в.о.голови профспілкового комітету філії - Донецьке обласне управління АТ

«Ощадбанк» ОСОБА_2 станом на 2-3 квітня 2018 року не була членом первинної профспілкової організації.

Наказом начальника філії - Донецьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України»№183-к від 02 квітня 2018 року ОСОБА_2 звільнено з посади контролера - касира відділу касових операцій ТВБВ № 10004/0570 філії - Донецьке обласне управління АТ

«Ощадбанк» з 03 квітня 2018 року за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 була відсутньою на роботі 29 березня 2018 року протягом робочого дня більше 3 годин без поважних причин,чим допустила прогул, звільнення відбулося з дотриманням норм трудового законодавства, тому підстави для поновлення її на роботі відсутні.

Висновок суду підтверджується доповідними записками в.о. начальника відділу касових операцій ОСОБА_4 та в.о. керуючого ТВБВ № 10004/0570 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» Гречко О.В. від 29.03.2018 року про те, що 29 березня 2018 року о 08.00 год. контролер - касир ОСОБА_2 прибула на робоче місце без смарт - карти та о 08.30 год. самовільно залишила своє робоче місце. Від роботи вона не відсторонювалась, вихідний день їй не надавався; складеним актом від 29.03.2018 року про відсутність на роботі позивачки,в якому зазначалось, що контролер - касир відділу касових операцій ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці 29 березня 2018 року з 08.30 год. до 18.00 год. О восьмій годині ОСОБА_2 заходила до відділення та занесла закритий лікарняний, в якому зазначено: «Стати до роботи 29.03.2018 року». Згідно пояснень, які вона надала в.о. начальника відділу касових операцій ОСОБА_4, вона забула сервісну карту та покинула відділення о 08.30 год. без відома керівництва та жодних пояснень. Номер телефону, зазначений в картці працівника, не обслуговувався. Інженер банківської безпеки ОСОБА_9 разом з в.о. начальника відділу касових операцій ОСОБА_4 виїхали о 15.00 год. за місцем проживання ОСОБА_2, на місці її не було. За словами її матері їй не відомо де донька. При відвідуванні міської лікарні було встановлено,що ОСОБА_2 до лікарні не приходила та лікарняний лист не відкривала. Згідно графіку роботи-29 березня 2018 року є робочим днем для ОСОБА_2; поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_10, які підтвердили,що вони не надавали дозвіл залишити роботу.

ОСОБА_4 пояснила,що ОСОБА_2 29 березня 2018 року просила у неї вихідний, але вона відмовила і пояснила,що слід дочекатися керуючого бунком.

Встановлені судом обставини нічим не спростовані.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 не заперечувала факт своєї відсутності на роботі 29 березня 2018 року протягом всього робочого дня, однак вважала свою відсутність з поважих причин, посилалася на те, що залишила роботу, оскільки завідуюча відділенням ОСОБА_4 та економіст ОСОБА_5 пояснили їй, що цей день є для неї вихідним. Тому вважає, що 29 березня 2018 року вона не допускала прогулу, так як не працювала з дозволу свого безпосереднього керівника ОСОБА_4.

Між тим, допитані в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не підтвердили пояснення позивачки, а навпаки пояснили, що ОСОБА_2 29 березня 2018 року покинула приміщення філії без дозволу о 8-30 год. і до 18 год. була відсутня на роботі. При перевірці цього ж дня за місцем проживання ОСОБА_2 вона була відсутньою і дома, на телефонні дзвінки не відповідала.

Інших доказів в підтвердження своїх пояснень та підтвердження поважності причини відсутності на роботі 29 березня 2018 року ОСОБА_2 не надала.

За таких обставин висновок суду про те,що звільнення позивачки було проведено з дотриманням норм трудового законодавства відповідає встановленим обставинам та наданим доказам.

Доводи про те, що судом не враховано тривалість роботи позивачки в системі ощадбанку та звільнення не відповідає тяжкості вчиненого проступку, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не відповідають нормам матеріального права.

Прогул є самостійною підставою для звільнення працівника з роботи. Питання щодо вибору виду дисциплінарного стягнення, яке необхідно застосувати до працівника відноситься до компетенції керівництва установи, де працював звільнений працівник. Доцільність застосування того чи іншого дисциплінарного стягнення не входить до компетенції суду.

Посилання на те, що ОСОБА_2 29 березня 2018 року проходила УЗІ та мала незадовільний стан здоров'я, є безпідставним. На підтвердження зазначеного ніяких доказів не надано. В акті від 29.03.2018 року про відсутність на роботі позивачки зазначено, що комісією в цей день при відвідуванні міської лікарні було встановлено, що ОСОБА_2 до лікарні не приходила та лікарняний лист не відкривала.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що при звільненні ОСОБА_2 відповідачем були додержані передбачені статтею 148 - 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень і правильно відмовив в задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Постановлене судом рішення є законним і обгрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 січня 2019 року.

Судді: