У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/114/19

Провадження № 6/338/12/19

28 січня 2019 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: судді Рибки Л.Я.

з участю секретаря Полек Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України подання начальника Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сурмачевського Ю.Ю. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,

в с т а н о в и в:

25 січня 2019 року до суду надійшло подання начальника Богородчанського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сурмачевського Ю.Ю. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 - гараж по АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, право власності на який не зареєстроване за останнім в установленому законом порядку.

Вимоги подання мотивовані тим, що на виконанні у Богородчанському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області перебуває виконавче провадження АСВП №57229690 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., №10255, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" 3 000 000,16 грн. боргу.

17 вересня 2018 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстроване домоволодіння в АДРЕСА_1, яке знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, що також належить ОСОБА_2 відповідно до повідомлення Богородчанської селищної ради.

На вказаній земельній ділянці, крім домоволодіння, знаходиться також гараж, який за боржником в установленому законом порядку не зареєстрований.

6 грудня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт вищезазначеного майна боржника: домоволодіння, земельної ділянки та гаража.

Згідно відповідей з Національної автоматизованої інформаційної системи Державної автомобільної інспекції МВС України, Державної фіскальної служби України відсутнє рухоме майно та грошові кошти, на які можна було б звернути стягнення, у ОСОБА_2 відсутні.

За таких обставин, на підставі ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець просить суд прийняти рішення про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 - гараж по АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, право власності на який не зареєстроване за останнім в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно з ч.11 ст. 440 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Представник Богородчанського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області - головний державний виконавець Гаєвський В.В. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду подання повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Дослідивши подання, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Богородчанському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області знаходиться виконавче провадження №57229690 з виконання виконавчого напису №10255, вчиненого 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк", невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №504К від 5 листопада 2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 9 серпня 2017 року грошових коштів у сумі 116 595,42 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 09 серпня 2017 року складає 3 000 000 грн. 16 коп. (а.с.4).

Постановою держаного виконавця від 17 вересня 2018 року відкрито виконавче провадження (а.с.6).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, боржнику ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння по вул. Стефаника, 7 "в" в селищі Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області (а.с.15-17).

Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27 грудня 2018 року, ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0177 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відповідно до копії повідомлення Богородчанської селищної ради від 26 грудня 2018 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці площею 0,0177 га з кадастровим номером НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.13).

Зазначений будинок згідно договору іпотеки від 23 серпня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою №253К від 22 серпня 2007 року боржником надано в іпотеку ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого являлось ПАТ КБ "ПриватБанк", на даний час - АТ КБ "ПриватБанк") (а.с.7-9).

Як зазначає державний виконавець у поданні, на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, що по АДРЕСА_1, знаходиться також гараж, право власності на який не зареєстровано за боржником ОСОБА_2 у встановленому законом порядку.

6 грудня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт вищевказаного майна боржника: домоволодіння, земельної ділянки та гаража, копія зазначеної постанови до матеріалів подання не додана.

Жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для задоволення подання державним виконавцем до подання не долучено.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

Частинами 3 та 4 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності обєкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Щодо моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно встановлені особливості, передбачені ч. 2 ст. 331 ЦК України, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення ч. 2 ст. 331 ЦК України слід розуміти у системному зв'язку з положенням ст.182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі об'єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №1952-ІV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація.

Зважаючи на вищенаведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, може бути задоволено судом та виконавцем може бути звернуто стягнення на таке майно за наявності у їх сукупності наступних умов:

- на момент звернення державного виконавця до суду із вказаним поданням майно повинне мати статус нерухомого майна (нерухомості), яке прийняте в експлуатацію в установленому законом порядку;

- на момент звернення державного виконавця до суду із вказаним поданням таке нерухоме майно повинне належати на праві власності боржнику за виконавчим провадженням, тобто у боржника на цей момент має виникнути право власності на таке нерухоме майно;

- належність боржнику на праві власності такого об'єкта нерухомого майна має бути документально підтверджена;

- право власності боржника на таке майно не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до статтей 12, 13, 76, 81 ЦПК України обов'язок доказування наявності вищенаведених обставин, які є підставою для задоволення подання державного виконавця, покладається на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Разом з тим державним виконавцем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наведених вище умов.

Суд вважає, що сам по собі факт розміщення будівлі на земельній ділянці, яка належить на праві власності боржнику, не є беззаперечним підтвердженням факту виникнення та наявності права власності боржника на таку будівлю, зважаючи на вищенаведені та наступні положення чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ч. 2 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Частинами 3 та 4 статті 375 ЦК України встановлено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

При цьому, суд може визнати за особою право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на земельній ділянці, якщо це не порушує права інших осіб та лише на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, що передбачено ч. 5 ст. 376 ЦК України.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що до подання додано докази, які підтверджують відсутність реєстрації права власності боржника на гараж по АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1, станом на 17 вересня 2018 року, однак належних доказів, які підтверджують те, що на момент звернення з вказаним поданням до суду - 25 січня 2019 року за ОСОБА_2 не зареєстроване право власності на зазначене нерухоме майно державним виконавцем не надано.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем не доведено обґрунтованості подання та наявності передбачених законом підстав для звернення стягнення на вказану в поданні будівлю гаража як на нерухоме майно боржника ОСОБА_2, право власності на яке не зареєстроване за ним в установленому законом порядку.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 260, 440 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні подання начальника Богородчанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Сурмачевського Ю.Ю. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з часу її проголошення через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя Л.Я. Рибка