Дата документу 15.05.2019 Справа № 335/8651/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/8651/15-ц Головуючий у 1 інстанції Соболєва І.П.
Провадження № 22-ц/807/213/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Міського комунального підприємства "Основаніє" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , МКП "Основаніє" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_3 , з вини якої 25 квітня 2015 року сталося залиття квартири позивача з причини необережного ставлення відповідача до сантехнічних приладів.

У результаті затоплення в квартирі позивача були пошкоджені: в кімнаті стеля, стіни, частково деформована меблева стінка; в коридорі стеля та шкапа купе; в кухні стеля, стіни, ліхтарики були залиті водою. По факту залиття комісією житлового органу був складений акт обстеження технічного стану квартири позивача від 18.06.2015 року.

Згодом позивачем ОСОБА_1 за договором на виконання робіт з оцінки майна було встановлено оцінку пошкодженого внаслідок залиття комплекту меблів, вартість якого складає 9 325 грн., а також оцінку ремонту квартири, вартість якого складає 16 333 грн.

У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати шкоду. Крім того, позивачу заподіяна моральна шкода, що виразилася в тім, що він випробував незручності, дискомфорт, змушений проживати в не відремонтованій квартирі, яка втратила естетичний вигляд, в якій був стійкий неприємний запах, підвищений рівень вологості, крім того, внаслідок залиття було відключено електричний струм, переніс хвилювання, тому оцінює моральну шкоду у 5000 гривень, які просив стягнути з ОСОБА_3 , також просив стягнути понесені ним судові витрати по справі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просив рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити повністю.

МКП «Основаніє» надало суд відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем в підтвердження залиття його квартири ОСОБА_5 не відповідають нормам Правилам утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, а саме в ньому не зазначено конкретну причину залиття, а саме не зазначено в чому полягає разове залиття, з ОСОБА_6 не ознайомлені мешканці квартири № АДРЕСА_2 , з якої начебто відбулося залиття.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1

Квартира розташована на четвертому поверсі вказаного будинку.

Поверхом вище в цьому ж будинку розташована квартира АДРЕСА_2 , власником якої є відповідачка ОСОБА_3 .

25 квітня 2015 о 20:34 годині до call-центру за номером 1580 надійшла заявка № 600383 від мешканців квартири НОМЕР_1 щодо течі води по стіні у кімнаті, зі слів мешканців № 27 залиття відбулось з квартири АДРЕСА_2 , в яку доступ на момент виклику був відсутній.

25 квітня 2015 о 20:37 годині до call-центру надійшла заявка № 600386 від мешканців квартири № АДРЕСА_4 , тобто від позивача щодо очікування приїзду бригади аварійної служби ЦТВ МКП «Основаніє» по заявці №600383. Аварійна служба прибула на місце приблизно о 22:35 годині та перекрили холодне та гаряче водопостачання по стояку вказаних квартир.

26 квітня 2015 о 07:30 год. холодне та гаряче водопостачання цих квартир було відновлено.

За фактом затоплення комісією МКП «Основаніє» був складений акт від 25.04.2015, який був підписаний членами комісії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та власником квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_1 , позивачем по справі.

Згідно акту від 25.04.2015 залиття квартири позивача сталося з вини мешканця квартири АДРЕСА_2 , тобто АДРЕСА_5 квартири, розташованої поверхом вище, причиною залиття зазначено разове залиття.

Актом обстеження технічного стану квартири № 26 від 18.06.2015 встановлені пошкодження спричиненні залиттям від 25.04.2015 та причиною залиття зазначено з вини мешканця квартири АДРЕСА_2 , який був підписаний членами комісії та власником квартири АДРЕСА_4 .

В акті встановлені об`єми пошкоджень щодо необхідності проведення ремонтних робіт по усуненню пошкоджень: в кімнаті пошкоджена стеля S=2,5 кв.м., стіни S=1 кв.м.; в коридорі пошкоджена стеля S=1 кв.м.; в кухні стеля S=1 кв.м.

26 червня 2015 була обстежена квартира АДРЕСА_6 обстеженням було встановлено, що квартира АДРЕСА_2 розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку. Квартира є однокімнатною та конструктивно розташована над квартирою № АДРЕСА_4 зазначеної АДРЕСА_7 . Але об`ємно-планувальне рішення квартир не співпадають.

Порядок складання актів про залиття, аварії квартир регулюється Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 N 76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 927/11207.

Відповідно п. 2.3.6 зазначених Правил, у разі аварії, залиття квартир складається відповідний акт (додаток 4).

З додатку № 4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій вбачається, що в Акті про залиття обов`язково описується що трапилося, і які наслідки (що залите, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено, чітко зазначається причини залиття (несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.)

З ОСОБА_6 ознайомлюються мешканці залитої квартири та квартири, з якої відбулося залиття.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що надані позивачем в підтвердження залиття його квартири ОСОБА_5 не відповідають нормам вищезазначеного нормативного акту, а саме - в ньому не зазначено конкретну причину залиття, а саме - не зазначено в чому полягає разове залиття, тобто халатне відношення мешканця квартири АДРЕСА_2 до сантехнічного обладнання, з ОСОБА_6 не ознайомлені мешканці квартири № 29, з якої начебто відбулося залиття.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції з заперечень на позов МКП «Основаніє» вказує на провину в залитті спірної квартири саме позивача з причин самовільного втручання, переобладнання системи опалення. Про факт заміни труби опалення з поліпропіленової діаметром 50 мм на сталеву трубу 40 мм господарським способом у період вересня 2015 року зазначив сам позивач експертові при проведенні вказаної експертизи.

Згідно Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 N 76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за N 927/11207, п. 1.4.1.передбачено переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

За Висновком Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської Ради від 06.06.2011 № 0545/в зазначено про можливість оформлення раніше виконаного перепланування квартири АДРЕСА_3 , а саме: збільшення площі житлової кімнати, збільшення площі сумісного санвузлу. На підставі чого виконавчий комітет ЗМР рішенням № 290/40 надав згоду на оформлення раніше виконаного перепланування. Однак в цьому висновку не зазначено про переобладнання опалювальної системи.

За вимогами вимог п. 11 Правил користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2010 № 1198 самовільне втручання в діючи системи теплопостачання і теплоспоживання забороняється.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що встановлений тільки сам факт залиття квартири позивача, проте неможливо встановити ані причину залиття, ані з вини кого із відповідачів сталося таке залиття.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 5864-16 від 24.07.2017 встановлено факт залиття квартири позивача, однак причина залиття квартири АДРЕСА_3 не встановлена.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами вину відповідачів по справі в залитті та причину залиття квартири позивача.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоди.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов, ї їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника.

З огляду на те, що позивачем не доведено вину відповідачів в залитті квартири, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для задоволення позову щодо вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відсутні.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2018 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: