ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/57/19 Доповідач - Ткач О.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.М., позивача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 у цивільній справі № 607/12124/18 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Позняком В.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення сервітуту, виселення та визнання особи такою, що втратила право користування квартирою.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог.

1.2. У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом.

1.3. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 якій до сьогодні проживає його колишній зять.

1.4. Відповідач не є власником житла, проте продовжує проживати у квартирі, веде аморальний та антисанітарний спосіб життя внаслідок вжиття наркотиків, не сплачує комунальні платежі та чинить позивачу перешкоди у користуванні житлом, погрожує, наносить побої доньці позивача.

1.5. Дії відповідача порушують права позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому вважає що його права підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні майном, а саме визнання особи такою що втратила право на користування житловим приміщенням, виселення та припинення сервітуту.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - відмовлено.

2.3. Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення відповідачем правил співжиття після 2012 року, а також наявності істотних обставин, які б давали підстави для припинення сервітуту, виселення та визнання особи такою що втратила право користування квартирою.

3. Короткий зміст апеляційної скарги

3.1. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

3.2. Позивач зазначає, що ухвалюючи рішення, судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовані обставини, які мають значення для справи та невірно застосовано норми матеріального права.

3.3. Позивач як власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом внаслідок припинення його права на житлове приміщення, із зняттям останнього з реєстрації.

3.4. Відповідач не є членом сім'ї позивача, його дочки та внука, оскільки вони не пов'язані спільним побутом та спільно не проживають.

3.5. Будь-яких угод щодо користування квартирою позивач з відповідачем не укладав.

3.6. Відповідач порушує правила співжиття, оскільки не здійснює оплату комунальних послуг, погрожує його доньці та внуку, веде аморальний спосіб життя та породжує антисанітарію у квартирі.

4. Аргументи учасників справи.

(1)

4.1. На день розгляду справи відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

4.2. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився.

(2)

4.3. В суді апеляційної інстанції позивач доводи апеляційної скарги підтримав.

4.4. Додатково пояснив, що відповідач проживає в квартирі, однак він уникає спілкування з ним оскільки його побоюється, бо він зловживає наркотиками. Докази про вживання відповідачем наркотиків після 2012 року у нього відсутні.

4.5. Він є власником іншого помешкання, в якому проживає сам. Колишня дружина проживає в Іспанії, а під час відвідин України проживає у дочки в м. Борщові Тернопільської області.

4.6. Послуги з водопостачання, електропостачання та газопостачання спірної квартири, якими користується відповідач сплачує він.

4.7. З приводу відшкодування відповідачем витрат до суду звертався, однак заяву залишено без розгляду.

(3)

4.8. Треті особи подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

5. Позиція апеляційного суду

5.1. Оцінка аргументів учасників справи та висновки суду першої інстанції:

5.2. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

5.3. Згідно з ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

5.4. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

5.5. Відповідно до вимог ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

5.6. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог одного із співвласників квартири, суд першої інстанції дав детальний аналіз наданих позивачем доказів в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України (надалі - Конвенція).

5.7. Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи, керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

5.9. Частиною 4 вищевказаної статті встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

5.10. Аналогічна норма викладена в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477- "Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права."

5.11. Статтею 8 Конвенції гарантується право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

5.12. Право на повагу до житла у розрізі вказаної статті включає в себе, в тому числі і право не бути позбавленим житла (виселеним).

5.13. Поняття "житло" в контексті Конвенції не обмежується лише приміщенням, яке законно займано або створено. Визначальне значення має у даному випадку наявність достатніх та триваючих зв'язків із конкретним місцем.

5.14. З матеріалів цивільної справи вбачається, що дочка позивача ОСОБА_4 перебувала в шлюбі із відповідачем ОСОБА_3 з 07.08.2008 року по 28.01.2013 року (а.с. 12).

5.15. 16 квітня 2008 року дочка позивача та відповідач ОСОБА_3 купили двох кімнатну квартиру АДРЕСА_2

5.16. 30 червня 2012 року відповідач ОСОБА_3 подарував належну 1/2 частку вищевказаної квартири малолітньому сину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22).

5.17. 11 квітня 2012 року ОСОБА_6 подарувала батьку ОСОБА_2- позивачу належну їй 1/2 частку вищевказаної квартири (а.с. 71).

5.18. На даний час квартира є власністю позивача та малолітнього ОСОБА_5 (а.с.19).

5.19. На день розгляду справи в суді, в спірній квартирі є зареєстрованими донька позивача ОСОБА_6, колишня дружина позивача ОСОБА_7, відповідач ОСОБА_3 та його син ОСОБА_5 (а.с. 26).

5.20. Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК.

5.21. Права власника будинку визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК і передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

5.22. Чинним законодавством визначено і обов'язок власника не використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч. 5 ст. 319 ЦК України), а також діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.7 ст. 319 ЦК України).

5.23. Європейський Суд з прав людини у пункті 43 рішення "Кривіцька та Кривіцький проти України" роз'яснив, що функція пояснення та тлумачення положень національного закону належить насамперед національним судам.

5.24. Відповідно до ч.1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права.

5.25. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується принципом верховенства права ( ч.1 ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України).

5.26. Частиною 2 ст. 8 Конвенції визначено механізм втручання у право на житло, який передбачає здійснення такого втручання згідно із законом та втручання повинно бути необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

5.27. Таким чином, з огляду на гарантії, визначені Конвенцією, правомірність виселення особи залежить не лише від наявності нормативного акта, на підставі якого воно є можливим, але й висновку щодо співмірності такого заходу легітимній меті, яка переслідується виселенням. Наявність чи відсутність такої співмірності може визначатися з урахуванням конкретних обставин справи та зокрема, можливості особи забезпечити собі інше житло.

5.28. Позивач проживає в АДРЕСА_1 яка є його власністю, фактично не користується спірною квартирою (а.с.25).

5.29. Колишня дружина відповідача ОСОБА_6 працює та проживає з малолітнім сином з 2014 року в м.Борщеві ( а.с.23-24).

5.30. Відповідач з 2008 року, з часу придбання квартири, проживає у ній. За адресою спірної квартири зареєстровано його проживання. На відміну позивача у нього відсутнє інше житло. Відповідач є батьком малолітнього співвласника квартири.

5.31. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

5.32. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

5.33. Відповідно до вимог статті 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

5.34. На підставі частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

5.35. Позивач не навів і не довів, що звільнення належної йому квартири викликано необхідністю використання її для особистого проживання, тобто, становить для нього гостру соціальну необхідність.

5.36. Позивач не надав жодних доказів щодо протиправної поведінки відповідача в побуті після 2012 року та відсутності відповідача в квартирі понад рік часу.

5.37. Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

5.38. Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди із висновками судів щодо установлення фактичних обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

5.39. Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і відхиляє наведені позивачем аргументи як необґрунтовані.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги:

6.1. Відповідно до статті 374 ЦПК, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;...

6.2. Відповідно до статті 375 ЦПК -"Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права."

(1) Щодо суті апеляційної скарги

6.3. Суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. 6.4. Судове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 жовтня 2018 року- без змін.

(2).Щодо розподілу судових витрат.

6.5. Згідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

6.6. Враховуючи те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 жовтня 2018 року-залишити без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 січня 2019 року.

Головуюча: Ткач О.І.

Судді: Бершадська Г.В.

Ходоровський М.В.