ПОСТАНОВА

Іменем України

03 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/1366/17

провадження № 22-ц/4809/363/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В.В.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1,

представник позивача адвокат ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

представник відповідача адвокат ОСОБА_4,

третя особа Кропивницька нотаріальна контора №1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада 2018 року у складі судді Панфілової А.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Кропивницька нотаріальна контора №1 про визнання особи такою, що прийняла спадщину, скасування свідоцтва про право на спадщину та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Кропивницька нотаріальна контора №1 про встановлення факту проживання однією сімєю,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа Кропивницька нотаріальна контора №1 про визнання особи такою, що прийняла спадщину, скасування свідоцтва про право на спадщину.

Зазначала, що 22 липня 2015 року померла її бабуся ОСОБА_6. Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно: квартиру № 96, в будинку № 20 корп. 3 по вул. Вокзальній у м. Кропивницький та житловий будинок №169 по вул. Гагаріна, в с. Бережинка Кіровоградського району Кіровоградської області. За життя ОСОБА_6 розпорядилася належним їй на праві власності майном, склавши на ім'я сина - ОСОБА_7 заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_8, 04 листопада 2011 року за реєстровим номером 2926-2928. 11 вересня 2016 року ОСОБА_7, її батько, помер. В установлений законом шестимісячний строк вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Проте спадщину після смерті батька, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, хоч і не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на будинок №169 по вул. Гагаріна в с. Бережинка вона оформити не може, оскільки згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 01 березня 2017 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1 видано свідоцтво про право на спадщину (на житловий будинок № 169) ОСОБА_3. Підставою для видачі вказаного свідоцтва стало рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2016 року, яким було встановлено факт проживання ОСОБА_3 однією сім'єю більше п'яти років з її бабусею ОСОБА_6. Оскільки, її батько є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6, був зареєстрований за місцем відкриття спадщини, просила суд, визнати ОСОБА_7, таким, що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 22 липня 2015 року в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України та скасувати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок по вул. Гагаріна, 169 в с. Бережинка Кіровоградського району Кіровоградської області, видане 01 березня 2017 року Кропивницькою державною нотаріальною конторою №1, серія та номер:1-154 на імя ОСОБА_3 (т. 1 а.с.2-4).

20 вересня 2017 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1, третя особа Кропивницька нотаріальна контора №1 про встановлення факту проживання однією сімєю.

В обґрунтування зустрічного позову зазначала, що 22 липня 2015 року померла ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина на 1/4 частку квартири № 96 в буд. 20 корп.3 по вул. Вокзальній в м. Кропивницький, що належить спадкодавцю на підставі акта приватизації. За життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла все своє майно сину ОСОБА_7. Проте ОСОБА_7 спадщину не прийняв, помер 12 вересня 2016 року під час відбування покарання. Вона звернулась до Кропивницької нотаріальної контори № 1 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, проте нотаріусом було відмовлено у прийнятті заяви, оскільки вона не являється спадкоємцем за законом і їй розяснено про необхідність встановити факт проживання однією сімєю з померлою ОСОБА_6. ОСОБА_6 була самотньою людиною і за віком та станом здоров?я потребувала сторонньої допомоги, тому вона здійснювала постійний догляд за нею, як за членом сім'ї, допомагала їй у побуті, купувала ліки, після смерті здійснила поховання. За життя ОСОБА_6, вона за довіреністю отримувала пенсію, сплачувала за комунальні послуги. Вона хоч і була зареєстрована за іншої адресою, однак проживала разом із померлою.

Просила суд, встановити факт спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_6 з 2009 року по день її смерті, оскільки це є підставою для оформлення документів для прийняття спадщини (т. 1 а.с. 137-139).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано свідоцтво про право на спадщину, видане 01 березня 2017 року Кропивницькою державною нотаріальною конторою № 1 (серія та номер 1-154) на імя ОСОБА_3.

В задоволенні позову щодо встановення факту, що її батько ОСОБА_7Л прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, яка померла 22 липня 2015 року, відмовлено.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено, розподілено судові витрати.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 в частині скасування свідоцтва про право на спадщину, видане 01 березня 2017 року, підлягає задоволенню, оскільки воно видане на підставі скасованого рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання ОСОБА_7 таким, що прийняв спадщину псля смерті матері ОСОБА_6, яка померла 22 липня 2015 року, суд виходив з того, що позивач просить встановити цей факт, але не ставить питання спадкування після своєї бабусі, до нотаріальної контори з приводу спадкування після смерті бабусі не зверталася, відповідної відмови нотаріуса чи розяснення з приводу необхідності встановлення даного факту прийняття спадщини її батьком не отримувала, тому вимога про визнання її батька таким, що прийняв спадщину є безпідставною та необґрунтованою (т. 2 а.с. 54-55).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в частині, в якій відмовлено судом першої інстанції. Зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини її батьком. Вона не була спадкоємицею бабусі, оскільки на час смерті бабусі ще був живий батько. Батько був зареєстрований за місцем відкриття спадщини, від спадщини за життя не відмовився, отже прийняв її. Встановлення цього факту, який оспорюється відповідачем, їй необхідно для оформлення спадкових прав після смерті батька (т. 2 а.с. 108-111).

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9, яка діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову та відмову в задоволенні позову ОСОБА_1.

Зазначає, що суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають обставинам справи. В матеріалах справи є всі наявні докази того, що ОСОБА_3 та померла ОСОБА_6 проживали однією сімєю, однак суд не оцінив належність цих доказів не дав належну оцінку показам свідків (т. 2 а.с. 89-94).

ОСОБА_1, її представник адвокат ОСОБА_2, Кропивницька нотаріальна контора № 1 не надали суду відзив на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_3

ОСОБА_3 та її представник Вишня - ОСОБА_10, Кропивницька нотаріальна контора № 1 не надали суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, 28 січня 2019 року справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи на 27 лютого 2019 року (т.2 а.с.119-120, 124). За клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 03 квітня 2019 року (т.2 а.с.145-146,147), продовжено строк розгляду справи на п?ятнадцять днів.

В суді апеляційної інстанції позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги позивача та заперечили проти доводів апеляційної скарги відповідача.

Адвокат ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, підтримала доводи апеляційної скарги відповідача та заперечила проти доводів апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 22 липня 2015 року померла ОСОБА_6 Павліна, ІНФОРМАЦІЯ_1, бабуся ОСОБА_1. Після смерті ОСОБА_1

Л.П. залишилося спадкове майно, яке складається, зокрема, з ј частки квартири № 96 в будинку 20, корп.3 по вул. Жовтневої революції (перейменовано на вул. Вокзальна) у м. Кіровограді (перейменовано у м. Кропивницький), яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 травня 1993 року № 3724, виданого Кіровоградькою Міською радою народних депутатів та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером 169 по вулиці Гагаріна у селі Бережинка Кіровоградського району Кіровоградської області, який належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою 26 липня 1991 року за реєстровим № 1-1903 (т.1 а.с. 46, 21,88).

За життя, 04 листопада 2011 року ОСОБА_6 склала нотаріально посвідчений заповіт, зареєстровано в реєстрі за № 2926-2928, про те, що усі свої права та обов?язки, які їй належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов?язки, які можуть належати їй у майбутньому, та усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає синові ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.7).

Вказаний заповіт не змінено, не скасовано.

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, батько позивача ОСОБА_1, помер 11 вересня 2016 року під час відбування покарання в Роменській виправній колонії УДПтСУ в Сумській області (т.1 а.с.10, 47).

Після смерті ОСОБА_7 залишилося спадкове майно, яке складається, зокрема, з ј частки квартири № 96 в будинку 20, корп.3 по вул. Жовтневої революції (перейменовано на вул. Вокзальна) у м. Кіровограді (перейменовано у м. Кропивницький), яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 24 травня 1993 року № 3724, виданого Кіровоградською Міською радою народних депутатів (т.1 а.с.21).

У встановлений законом строк до нотаріальної контори пілся смерті ОСОБА_7 звернулась ОСОБА_1, з заявою від 23 вересня 2016 року про прийняття спадщини за законом після смерті батька з наданням документів, які підтверджують, що вона є рідною донькою померлого (т.1,а.с.65-66).

За її заявою Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 заведено спадкову справу № 570/2016 до майна померлого ОСОБА_7 (а.с.64-82).

07 квітня 2017 року державним нотаріусом Кіропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 11 вересня 2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 1-285. Спадщина складається з ј частки квартири № 96 , що знаходиться у м. Кропивницький, по вулиці Вокзальна, у будинку 20, корпус 3 (т.1 а.с.81).

Встановлено, що ОСОБА_7 за час свого життя в установлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після смерті матері ОСОБА_6, не подавав.

Згідно довідки КП «ЖЕО № 1 КМР» за № 754 від 22 грудня 2016 року на запит державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1, повідомлено, що ОСОБА_6, яка померла 22 липня 2015 року, була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. На день смерті ОСОБА_6 за вказаною адресою був також зареєстрований її син ОСОБА_7, який помер 11 вересня 2016 року(т.1, а.с.91).

Довідкою КП «ЖЕО № 1 КМР» № 1117 від 05 квітня 2017 року підтверджується, що ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 з 24 грудня 2008 року по день смерті 11 вересня 2016 року (т.1, а.с.75 на звороті).

Після смерті ОСОБА_6 до Кропивницькою міської державної нотаріальної контри № 1 з заявою про прийняття спадщини за законом звернулась 27 лютого 2017 року ОСОБА_3, яка зазначила, що інших спадкоємців у ОСОБА_6 немає.

За заявою ОСОБА_3 27 лютого 2017 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 заведено спадкову справу №97/2-17 до майна померлої ДубоносЛюбов Павлівни.

На підставі наданого ОСОБА_3 рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2016 року, з відміткою, що рішення суду набрало законної сили 09 грудня 2016 року, яким встановлено факт проживання ОСОБА_3 однією сім?єю більше п?яти років з ОСОБА_6, тобто з 2008 року по день смерті ОСОБА_6 22 липня 2015 року включно ( т.1 а.с.95-97), за заявою ОСОБА_11, який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності , виданої на його ім?я ОСОБА_3, 01 березня 2017 року державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, зареєстровано за № 1-154. Спадщина, на яку видно вказане свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером 169 по вул. Гагаріна у с. Бережинка Кіровоградського району Кіровоградської області (т.1 а.с. 121 на звороті, а.с.122).

В обгрунтування позову про визнання її батька ОСОБА_7 таким, що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6 та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01 березня 2017 року Кропивницькою державною нотаріально конторою № 1 на ім?я ОСОБА_3 (на житловий будинок), позивач посилалась на те, що її батько був єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого законом не відмовився від спадщини, а тому є таким, що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6.

Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. (згідно з частинами першою та третьою статті 1268 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 був зареєстрований разом зі своєю матір'ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 та був співвласником цієї квартири, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 24 травня 1993 року.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Суд дійшов правильного та обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7, як спадкоємець, постійно проживав разом з матір?ю на час вікриття спадщини після її смерті.

Та обставина, що ОСОБА_7 помер під час відбування покарання в місцях позбавлення волі, не спростовує цього висновку суду, оскільки місце постійного проживання може не збігатися з місцем смерті. Місцем проживання осіб, засуджених до відбування покарання у виді позбавлення волі, вважається місто, село, селище тощо, у якому вони постійно проживали до призначення покарання у вигляді позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні вимоги про визнання ОСОБА_7 таким, що прийняв спадщину після ОСОБА_12 є обґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та ч.2 ст.315 ЦПК України, яка кореспондується з цією нормою, суд розглядає справи про встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання її батька таким, що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 22 липня 2015 року, суд не звернув увагу на те, що такий факт встановлюється для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого позивача (заявника).

Встановивши, що свідоцтво про право на спадщину за законом було видано ОСОБА_3 безпідставно, визнавши, що факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_6 однією сім?єю з 2009 року є не доведеним, суд не врахував та не дав належну оцінку тій обставині, що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України ОСОБА_7 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Суд не дав належну правову оцінку доводам позивача про те, що саме встановлення факту прийняття спадщини її батьком після смерті ОСОБА_6 спростовує наявність підстав для видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6, доводить виникнення права на спадкове майно у позивача.

Суд безпідставно вважав, що відсутні підстави для задоволення цієї вимоги позивача, оскільки не ставиться питання про визнання права власності на спадщину після смерті ОСОБА_6.. Суд не дав оцінку тій обставині, що позивач на час смерті її бабусі не була спадкоємицею, так як був живий її батько спадкоємець першої черги, син померлої.

Безпідставним є висновок суду про необхідність відмови нотаріуса у видачі свідоцтва на спадщину позивачці щодо спадкування спірного житлового будинку, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує спір, який вирішується в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимоги про визнання ОСОБА_7 таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, яка померла 22 липня 2015 року, суд дійшов до висновків, як не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Висновок суду про наявність правових підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину, видане на імя ОСОБА_3 є обгрунтованим.

Висновки суду першої інстанції щодо цієї позовної вимоги доводами апеляційної скарги представника відповідача не спростовуються. Ці доводи є такими, що не грунтуються на нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та спростовуються наданими позивачем доказами, яким суд дав належну оцінку.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 листопада 2016 року, яким встановлено факт проживання ОСОБА_3 однією сім?єю більше п?яти років з ОСОБА_6, тобто з 2008 року по день смерті ОСОБА_6 22 липня 2015 року включно, скасовано ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2017 року, яка набрала законної сили, заяву ОСОБА_3 про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім?єю не менше п?яти років, залишено без розгляду (т.1 а.с.42-44).

Як на підстави зустрічного позову про встановлення факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_6 з 2009 року по день її смерті, ОСОБА_3 посилалась на те, що ОСОБА_6 була самотньою людиною похилого віку, яка за віком та станом здоров?я потребувала сторонньої допомоги. Хоч вона і була зареєстрована у кв.152 в будинку 20 корп.3 по вул.Вокзальній в м. Кропивницький, проте проживала разом з ОСОБА_6 в її квартирі. Здійснювала за нею постійний догляд, як за членом сім?ї, утримувала її, допомагала у побуті, купувала їй ліки, за довіреністю отримувала пенсію, сплачувала комунальні платежі за квартиру, після смерті ОСОБА_13 здійснила її поховання.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від30травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов?язані спільним побутом, мали взаємні права та обов?язки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст.1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання онією сім?єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п?ять років, протягом яких спадкодавець та особа проживали однією сім?єю.

Обов?язковою умовою для визнання їх членами сім?ї, крім факту спільного проживання, є ведення із спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини.

Доведення в суді першої інстанції фактів спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_6, надання допомоги їй по господарству, отримання пенсії за дорученням ОСОБА_6 у певний період часу, подання довідок з лікарні, не є достатніми доказами на підтвердження факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_6 однією сім'єю, ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов'язків між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не менше як протягом п'яти років.

Крім того, доводи зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 спростовуються поясненнями свідків, допитаних судом першої інстанції, згідно з якими, ОСОБА_3 допомагала ОСОБА_6 по господарству, допомогу здійснювала періодично, як і інші сусіди у вільний час, спільно з ОСОБА_6 не проживала та членом її сім`ї не була.

Суд першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, як кожного окремо, так і в їх сукупності, правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3.

Суд правильно виходив із того, що ОСОБА_3

О.В. не надала належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, що відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України є обов'язком позивача.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_3, цих висновків суду не спростовують.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України воно в цій частині залишається без змін.

Керуючись ст. 268, п. 2 ч.1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_7 таким, що прийняв спадщину, скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 11 вересня 2016 року, таким, що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 22 липня 2015 року.

Рішення в іншій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

ОСОБА_14