КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/1720/19 Головуючий у 1 інстанції - Сенька М.Ф.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 27 серпня 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства СП «Патрнер» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017року позивач Приватне акціонерне товариство СП «Патрнер» (далі - ПрАТ СП «Партнер») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 і, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.03.2018 року, просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь: основний борг у розмірі 18.150 грн.; пеню у розмірі 18.694 грн.50коп. та інфляційні втрати у сумі 2.076 грн.72 коп. у зв»язку з неналежним виконанням договору про надання послуг з охорони автомобіля, укладеного сторонами 20.12.2005 року за №746, за період з 25.08.2016 року по 28.03.2018 року/а.с.1-5, 38-40/.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 27 серпня 2018 року позов задоволено, а також стягнуто судові витрати у розмірі 1.762 грн./а.с.75-76/.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову/а.с.120-127/.

Скаржник зазначав, що в порушення умов указаного договору позивач ПрАТ СП «Партнер» одноособово, без погодження з відповідачем, підвищив плату за зберігання автомобіля, що не було передбачено умовами договору.

Крім того, як зазначив скаржник, ПрАТ СП «Партнер», відповідно до свого статуту, не має права займатись підприємницькою діяльністю у вигляді надання послуг по зберіганню і охорони транспортних засобів.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині нарахованої пені, а в решті рішення належить залишити без змін.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Як слідує з матеріалів справи і таке встановлено судом, заступником голови Ленінградської (тепер - Святошинської) райдержадміністрації м.Києва від 05.01.1998 року затверджено Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкта від 31.12.1997 року, зокрема, напівпідземних гаражів на 24 машиномісця на ділянці №36 ж/мас. Біличі ХІІІ мікрорайон в Ленінградському (Святошинському) районі м.Києва /а.с.17, 19-21/.

Згідно додатку №2 до указаного розпорядження Ленінградської (Святошинської) райдержадміністрації м.Києва від 05.01.1998 року, спільному підприємству «Партнер» (тепер - ПрАТ СП «Партнер»), до його утворення, передаються на баланс підземні гаражі на 24 машиномісць (АДРЕСА_2) /а.с.18/.

Відповідно до Повідомлення №36 від 27.02.1998 року Управління капітального будівництва КМДА підприємству СП «Партнер» передані на баланс підземні гаражі на 24 машиномісць, розташовані на АДРЕСА_2, балансовою вартістю 342.147,7 грн./а.с.22/.

Згідно до рішення Київської міської ради №125/1335 від 18.03.2004 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,28 га відведена позивачу ПрАТ СП «Партнер» в довгострокову оренду на 25 років для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 24 автомобіля /а.с.16/.

Розпорядженням Святошинської райдержадміністрації м.Києва за №911 від 09.06.2005 року, відповідно до звернення СП «Партнер» та листа Головного управління містобудування архітектури та дизайну міського середовища від 03.06.2005 року №07-4521, напівпідземним гаражам на 24 машиномісць присвоєно поштову адресу - АДРЕСА_1 /а.с.23/.

Таким чином, як встановлено судом, позивач ПрАТ СП «Партнер» на законних підставах володіє на праві довгострокової оренди земельною ділянкою по АДРЕСА_5 та утримує на своєму балансі напівпідземні гаражі за указаною адресою у кількості 24 гаражних боксів, забезпечуючи належне функціонування та утримання указаного напівпедземного гаражу.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2, як інвестор, що брав участь у фінансуванні будівництві підземного гаража, є власником гаражного боксу АДРЕСА_3

20.12.2005 року між сторонами - відповідачем ОСОБА_2, як власником гаражного боксу АДРЕСА_4 та відповідачем ПрАТ СП «Партнер» укладено договір за №746, відповідно до якого, ПрАТ СП «Партнер» взяв на себе зобов»язання по зберіганню та охороні належного ОСОБА_2 автомобіля НОМЕР_1 у гаражному боксі АДРЕСА_4 відповідно до якого ОСОБА_2 зобов»язувася вчасно вносити щомісячні платежі за надані послуги за охорону та належне утримання його автомобіля та понесені позивачем експлуатаційні витрати, не пізніше 10 числа кожного місяця /а.с.7/.

Пунктами 3.2. та 3.2. договору сторони погодили, що розмір внесків за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати може змінюватись на умовах п.2.3. спірного договору, а саме, відповідач вносить платежі на основі щомісячних розрахунків здійснених позивачем з урахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, вартості електроенергії, ставок орендної плати за користування позивачем земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

Таким чином, відповідно до договірних умов, конкретний розмір щомісячних платежів не встановлювався, оскільки передбачено, що розмір щомісячних платежів встановлюється позивачем ПрАТ СП «Партнер», періодично, з урахуванням зміни цінової політики у державі, яка може впливати на зміну вартості послуг, що надаються ПрАТ СП «Партнер» користувачам автопаркінгу, в тому числі і відповідачу ОСОБА_2.

Згідно п.4.1 договору у випадку затримки внесення відповідачем щомісячних платежів, він вносить на користь ПрАТ СП «Партнер» пеню у розмірі 0,5% від суми затриманого платежу за кожен день прострочки. При несвоєчасному внесенні платежів більше як за 6 місяців без поважної причини, договір може бути розірваний. Відшкодування витрат при цьому здійснюється в порядку, передбаченому законодавством України, а ПрАТ СП «Партнер» несе повну матеріальну відповідальність за переданий йому на зберігання згідно перепустки автомобіль, у відповідності до вимог законодавства України та цього договору.

Згідно п.5 договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання двома сторонами і не обмежений в часі і може бути розірваний за ініціативою однієї зі сторін.

Як встановлено судом, будь-яких змін та доповнень до цього Договору сторонами не обговорювалось і не підписувалось.

Таким чином, між сторонами виникли відносини договору про надання послуг, які врегульовані ст.901 ЦК України і в силу яких одна сторона (виконавець) зобов»язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов»язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановленого договором.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, в силу ст.627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, а в силу ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до Наказу №131 від 30.12.2016 року «Про розмір внесків на відшкодування витрат з утримання охорони та експлуатації гаражних боксів автостоянки №11» , згідно калькуляції собівартості утримання охорони та експлуатації автостоянки №11, з 01.01.2017 року встановлено щомісячні внески на відшкодування витрат у розмірі 1.210 грн. за один гаражний бокс /а.с.25/.

Указаний розмір витрат відповідає розрахованій позивачем плановій калькуляції собівартості утримання одного машиномісця, станом на 01.01.2017 року /а.с.25 звор./.

Цей наказ доведено до відома всіх користувачів та автовласників напівпідземного автопаркінгу по АДРЕСА_5, а також автостоянки №11, яка розташована за цією ж адресою і також перебуває на балансі позивача ПрАТ СП«Партнер».

Як зазначив представник позивача у судовому засіданні, розрахунок щомісячного платежу у розмірі 1.210 грн. вирахуваний позивачем в однаковій сумі, як для користувачів відкритої автостоянки №11, так і для напівпідземного автопаркінгу, де зберігається автомобіль відповідача ОСОБА_2, а та обставина, що в калькуляції зазначено, що вона складена лише щодо автостоянки №11 є лише формальністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував, що позивачем ПрАТ СП«Партнер» дійсно надаються послуги з охорони належного йому автомобіля та виконуються договірні умови щодо належного стану напівпідземного автопаркінгу, а тому з його боку немає будь-яких претензій щодо невиконання ПрАТ СП«Партнер» договірних умов. Однак він, відповідач, важає, що плата за утримання належного йому автомобіля, що встановлена позивачем щомісячно у розмірі 1.210 грн., є завищеною і з цього приводу ним та іншими користувачами напівпідземного автопаркінгу вчинене відповідне звернення до суду з позовною заявою. З урахуванням цих доводів, відповідач ОСОБА_5 відмовився сплачувати щомісячні платежі, встановлені позивачем з січня 2017 року.

Враховуючи, що, згідно договірних умов (п.п.3.2. та 2.3.), позивач ПрАТ СП«Партнер» самостійно розраховує вартість щомісячної плати за надання послуг з належного зберігання та утримання автомобіля відповідача, а з 01.01.2017 року встановив цю оплату до 1.210 грн. щомісячно, надавши всім користувачам гаража, в тому числі і відповідачу, калькуляцію витрат на виконання своїх договірних зобов»язань перед користувачами гаража, яка відповідачем не спростована, колегія суддів вважає, що будь-яких порушень договірних зобов»язань перед відповідачем ОСОБА_2 позивач ПрАТ СП «Партнер» не допустив, а його позовні вимоги ґрунтуються на умовах договору та відповідають положенням чинного законодавства.

Оскільки ОСОБА_2, не виконує договірні умови, позвач ПрАТ СП «Партнер» звернувся до суду з цим позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 25 серпня 2016 року по 28.03.2018 року, що складається: із заборгованості за основним боргом, у розмірі 18.150 грн.; пені, у розмірі 18.694 грн.50коп.; інфляційних втрат у сумі 2.076 грн.72 коп., відповідно до ст.625 ЦК України.

Колегія суддів, дійшовши висновку про часткове задоволення позову, керується наступним.

Так, відповідно до договірних умов та вище зазначеного Наказу №131 від 30.12.2016 року «Про розмір внесків на відшкодування витрат з утримання охорони та експлуатації гаражних боксів автостоянки №11» відповідач зобов»язаний щомісячно вносити на рахунок позивача 1.210 грн., у зв»язку з чим, основна заборгованість відповідача за договором за прострочку 15 місяців, становить 18.150 грн., тобто, з січня 2017 року по березень 2018 року (1.210 грн. х 15 міс).

Крім того, відповідно до п. 4.1. договору від 20.12.2005 року №746 про надання послуг з охорони автомобіля, у разі затримки оплати, відповідач сплачує на користь позивача пеню в розмірі 0,5% від суми затриманого платежу за кожний день прострочення. У зв»язку з цим розрахунок пені повинен нараховуватись окремо за кожен місяць прострочки платежу, оскільки платіж є щомісячним, по ставці 0,5% помноженою на кількість днів у році, який становить 14.278 грн., виходячи з такого розрахунку:

за березень 2017 року - 2.208,25 грн. (1.210грн. х 0,5% х 365 дн.);

за квітень 2017 року - 2.020,7 грн. (1.210грн. х 0,5% х 334 дн.);

за травень 2017року - 1.839,2 грн. (1.210грн. х 0,5% х 304 дн.);

за червень 2017року - 1.651,65 грн. (1.210грн. х 0,5% х 273дн.);

за липень 2017року - 1.470,15 грн. (1.210грн. х 0,5% х 243дн.);

за серпень 2017 року - 1.282,60 грн. (1.210грн. х 0,5% х 212 дн.);

за вересень 2017 року - 1.095,05грн. (1.210грн. х 0,5% х 181дн.);

за жовтень 2017 року - 913,55 грн. (1.210грн. х 0,5% х 151 дн.);

за листопад 2017 року - 726 грн. (1.210 грн. х 0,5% х 120дн.);

за грудень 2017 року - 544,50грн. (1.210грн. х 0,5% х 90 дн.);

за січень 2018 року - 356,95 грн. (1.210грн. х 0,5% х 59дн.);

за лютий 2018 року - 169,40грн. (1.210грн. х 0,5% х 28дн.).

Відповідно до ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

А, згідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Колегія суддів важає за правомірне здійснити розрахунок пені за один рік, тобто, з березня 2017 року(дата звернення до суду з цим позовом) по лютий 2018 року.

Отже, враховуючи неправильний розрахунок нарахування пені, виконаний позивачем, з яким погодився суд першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає за правомірне змінити рішення суду першої інстанції в частині нарахованої пені, змінивши стягнуту суму з 18.694грн.50 коп. до 14.278 грн.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування ном матеріального права.

Крім того, вимагаючи нарахування інфляційних втрат у з»язку з простроченням виконання грошового зобов»язання, колегія суддів вважає, що позивач обґрунтовано керувався ст.625 ЦК України, з чим погодився і суд першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що позивач, нарахувавши інфляційні втрати у розмірі 2.076,72 грн. за період з січня 2017 року по березень 2018 року (а.с.40), з чим погодився і суд першої інстанції, правильно розрахував інфляційні втрати, виходячи із розрахунку:

За 2017 рік:

14.520 грн. х 113,7% - 14.520 грн. = 1.989,24 грн.,-

де: - 14.520 грн. - заборгованість з 10.01.2017 року по 10.12.2017 року;

- 113,7% - сумарний індекс інфляції за період з 10.01.2017 року по 10.12.2017 року;

За 2018 рік:

3.630 грн. х 102,41% - 3.630 грн. = 87,48 грн.,-

де: - 3.630 грн. - заборгованість з 10.01.2018 року по 10.02.2018 року;

- 102,41% - сумарний індекс інфляції за період з 10.01.2018 року по 10.02.2018 року.

Отже, інфляційні втрати позивача становлять 2.076,72 грн.(1989,24 + 87,48).

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнутої пені з 18.694 грн.50 коп. до 14.278 грн., а всього, стягненню підлягає сума 34.504грн.72 коп. з урахуванням: основного боргу, у сумі 18.150грн., штрафних санкцій у вигляді пені, у розмірі 14.278 грн., та інфляційних втрат, у сумі 2.076,72.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач просив стягнути заборгованість з 25 серпня 2016 року по 28.03.2018 року. При цьому, як встановлено судом, заборгованість по грудень 2016 року, включно, уже стягнута з відповідача на користь позивача відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 09.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 05.09.2017 року /а.с.27-28, 29-31/.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 20.11.2017 року надіслав позивачу ПрАТ СП»Партнер» повідомлення про розірвання договірних умов з тих підстав, що він є членом іншого обслуговуючого кооперативу «Товариство співвласників «Біличі», якому він здійснює оплату за утримання та охорону належного йому автомобіля в гаражі по АДРЕСА_1

Між тим, ні в заяві про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 27 серпня 2018 року, ні в апеляційній скарзі на це рішення, відповідач не надав доказів того, що обслуговуючий кооператив «Товариство співвласників «Біличі» має будь-яке відношення до надання відповідачу послуг з утримання та охорони належдного йому автомобіля, а також не надав підтвердження того, що він, відповідач, здійснює оплату цьому кооперативу «Біличі» саме за наді послуги, які фактично на час розгляду справи виконуються позивачем ПрАТ СП»Партнер».

Крім того, в договорі укладеного сторонами від 20.12.2005 року за №746 не визначено підстав для розірвання договірних відносин, а тому, в силу ст.651 ЦК України, колегія суддів виходить з того, що договір в односторонньому порядку розірванню не підягає,

Згідно ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Відповідно до ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі, шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Так, відповідач ОСОБА_2 не навів суду доказів того, що позивач неналежним чином виконує договірні зобов»язання з охорони та утримання автомобіля відповідача та гаражного приміщення, а також будь-яких претензій з боку відповідача з цього приводу не заявлялось.

Отже, доводи відповідача відносно того, що він своєю заявою від 20.11.2017 року на адресу позивача припинив вище зазначені договірні відносини, суд не бере до уваги, як такі що не спростовують законності вимог позивача, який здійснює обслуговування гаража, та належне збереження автомобілів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ПрАТ СП»Партнер» пені, зменшивши її з 18.694 грн.50 коп. до 14.278 грн., а в частині стягнення основної заборгованості за договором у сумі 18.150 грн., інфляційних втрат у сумі 2.076грн.72 коп. та судових витрат у розмірі 1.762 грн. - залишити без змін

Керуючись ст.ст.374, 375, 376, 381-384,390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 27 серпня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПрАТ СП»Партнер» пені за договором №746 від 20.12.2005 року, зменшивши стягнуту пеню з 18.694 грн.50 коп. до 14.278 грн., а в решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 січня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді