Справа № 149/986/18
Провадження № 22-ц/801/228/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаревич М. Г.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 рокуСправа № 149/986/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Сопруна В.В.

Секретар: Пантелеймонова А.П.

За участю: позивача ОСОБА_3 і його представника - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,

Рішення ухвалив суддя Войнаревич М.Г.

Рішення ухвалено о 15.16 год. у м. Хмільнику Вінницької області.

Повний текст рішення складено 12 листопада 2018 року,

Встановив:

В квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служби у справах дітей Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. 24 грудня 2014 року у них народився син ОСОБА_6, який з часу розлучення та на даний час проживає разом з відповідачем.

Фактично з самого моменту розлучення у них з відповідачем почалися непорозуміння щодо його участі у вихованні сина, його відвідуванні; відповідач почала створювати штучні перешкоди у його спілкуванні з дитиною. Проте він бажає приймати участь у вихованні сина, його утриманні, розвитку його здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку.

Враховуючи те, що питання щодо його участі у вихованні дитини та щодо спілкування з сином неможливо вирішити з відповідачем мирним шляхом, просив зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином; а також визначити наступні способи його участі у вихованні сина, а саме:

спільний відпочинок: першу половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул дитина проводить з батьком; кожні другу та четверту суботу та неділю місяця дитина проводить з батьком;

необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином;

у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення із сином або цей день передує дню побачення, чи є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком;

в день його побачення з сином він має право забирати сина з дому/садка/школи особисто.

В судовому засіданні 12 листопада 2018 року представник позивача - адвокат ОСОБА_4 змінив позовні вимоги, просив зобов'язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні і вільному спілкуванні з сином; також визначити наступні способи його участі у вихованні сина, а саме:

до досягнення дитиною семирічного віку кожні другу та четверту суботу та неділю місяця дитина проводить з батьком у присутності матері за місцем проживання матері - в м. Хмільнику;

після досягнення дитиною семирічного віку за попередньою домовленістю сторін кожні другу та четверту суботу та неділю місяця дитина проводить з батьком за місцем його проживання - в смт. Томашпіль;

спільний відпочинок: першу половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул дитина проводить з батьком за місцем його проживання - в смт. Томашпіль Вінницької області;

необмежене спілкування позивача з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином.

Від позовних вимог в іншій частині, а саме: у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення позивача із сином або цей день передує дню побачення, чи є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; та в день побачення позивача з сином він має право забирати сина з дому/садка/школи особисто, представник позивача відмовився.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року змінені позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

До досягнення дитиною семирічного віку, кожні другу та четверту суботу та неділю місяця дитина проводить зі своїм батьком ОСОБА_3 у присутності матері за місцем проживання матері дитини - в м. Хмільнику, за попередньою домовленістю між ними. При організації зустрічі обом батькам брати до уваги стан здоров'я, бажання дитини та інші обставини, які мають істотне значення.

Надано ОСОБА_3 можливість необмеженого спілкування із своїм сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином з урахуванням режиму дня дитини.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір на користь держави в сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним і необґрунтованим через невідповідність висновків суду обставинам справи, а також - невідповідність нормам процесуального й матеріального права.

Відповідач ОСОБА_5 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим, а в апеляційній скарзі позивач не вказує, які саме порушення допустив суд першої інстанції при ухваленні рішення.

В судовому засіданні позивач і його представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася.

Представник Служби у справах дітей Хмільницької районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився і не надав письмового заперечення на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 5 січня 2015 року (а. с. 17).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 1 березня 2017 року, яке набрало законної сили 13 березня 2017 року, розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7; після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_7 змінено на дівоче - ОСОБА_5 (а. с. 27).

Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір'ю.

Згідно довідки Жданівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області від 3 травня 2018 року № 695 ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6 з 6 лютого 2018 року по даний час проживають без реєстрації в будинку матері - ОСОБА_8 по АДРЕСА_1. Батько ОСОБА_3 разом з сім'єю не проживає (а. с. 38).

Дитина ОСОБА_6 з народження хворіє; при народженні йому встановлено діагноз: асфіксія важкого ступеню, набряк мозку, судомний синдром, аспіраційна пневмонія, консолідуючий перелом лівої ключиці, дисплазія кульшових суглобів, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 719 (а. с. 39). Згідно виписок із медичної карти амбулаторного хворого від 11 квітня 2018 року та 4 травня 2018 року ОСОБА_6 встановлено діагноз: збудлива нейропатія у дитини, що перенесла важку асфіксію; афекто-респіраторні напади (а. с. 50, 53).

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 проживає у нормальних умовах; в його сім'ї створені належні умови для проживання (перебування) його малолітнього сина у разі спілкування та виховання дитини за місцем проживання батька, що підтверджується відповідним актом обстеження умов проживання від 19 березня 2018 року (а. с. 18).

За місцем проживання позивач ОСОБА_3 характеризується позитивно (а. с. 19-24); на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває (а. с. 25, 26).

Згідно висновку Служби у справах дітей Томашпільської районної державної адміністрації від 1 червня 2018 року № 220, з метою забезпечення прав та інтересів малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, служба у справах дітей вважає за доцільне надати можливість ОСОБА_3 приймати участь у вихованні малолітнього сина (а. с. 77).

Органом опіки та піклування Хмільницької районної державної адміністрації 24 липня 2018 року прийнято рішення про встановлення порядку участі батька ОСОБА_3 у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає окремо, наступним чином: необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачаються безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином з врахуванням режиму дня дитини; по місцю проживання матері і дитини за попередньою домовленістю. Мати дитини ОСОБА_5 не має права чинити перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. При організації зустрічі обом батькам брати до уваги стан здоров'я, бажання дитини та інші обставини, які мають істотне значення (а. с. 132-133).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною другою статті 155 СК визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті (ч. 1). Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч. 2). Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. 3).

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного із батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

З урахуванням того, що дитина є малолітньою (вік - 4 роки); враховуючи стан здоров'я дитини: дитина хворіє з народження, при народженні встановлено, зокрема, діагноз: асфіксія важкого ступеню, набряк мозку, судомний синдром; на даний час встановлено діагноз: збудлива нейропатія у дитини, що перенесла важку асфіксію; афекто-респіраторні напади, в зв'язку з чим дитина потребує постійного нагляду та лікування, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову та встановлення судом першої інстанції такого способу участі батька у вихованні дитини, як його зустрічі з дитиною до досягнення дитиною семирічного віку, кожні другу та четверту суботу і неділю місяця у присутності матері за місцем проживання матері дитини - в м. Хмільнику, за попередньою домовленістю між ними, а також - можливість необмеженого спілкування позивача із своїм сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином з урахуванням режиму дня дитини.

Також є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині побачень батька із дитиною після досягнення дитиною семирічного віку за попередньою домовленістю сторін кожні другу і четверту суботу та неділю місяця за місцем проживання батька - в смт. Томашпіль Вінницької області; а також - спільний відпочинок: першу половину зимових, весняних, літніх та осінніх канікул за місцем проживання батька - в смт. Томашпіль Вінницької області, з огляду на те, що дитина хворіє з народження, в зв'язку з чим на даний час потребує лікування та постійного нагляду, що на даний час робить неможливим вирішення питання щодо можливості побачень дитини із батьком після досягнення дитиною семирічного віку за відсутності матері.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, оскільки не містять обґрунтувань щодо незаконності рішення в певних його частинах чи в цілому, з урахуванням того, що судом першої інстанції змінені позовні вимоги задоволено частково.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М.В. Матківська
Судді:В.С. Марчук
В.В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 23 січня 2019 року