Справа № 368/1769/18
Провадження № 2/368/180/19
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"24" січня 2019 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Назаренко А.І.

з участю представника позивача адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки, -

встановив:

представник позивача просить суд визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування після ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 2,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гребенівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, та була успадкована нею згідно свідоцтва право на спадщину за заповітом за реєстраційним номером №365 від 06.02.2007 р. виданого державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори Отькало С.В., обґрунтовуючи наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4.

За життя ОСОБА_4 належала згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 14.02.2006 р. належала земельна ділянка площею 4,38 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гребенівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_3.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

18.05.1987 р. ОСОБА_4 було складно заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Гребенівської сільської ради ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 14.

Відповідно до вищезазначеного заповіту ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право заповів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_4 із спадкоємців першої черги залишилась вона, його дочка - ОСОБА_2, та син ОСОБА_3, тобто відповідач. Інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_4 не залишилось.

Оскільки ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів все своє майно, в тому числі і вищезазначену земельну ділянку, їй та відповідачу, інших спадкоємців першої черги не залишилось, всю його спадщину успадковують дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_3.

Вона та відповідач у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини батька ОСОБА_4, згідно яких було заведено спадкову справу.

06.02.2007 р. державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори Отькало С.В. їй було видано свідоцтво право на спадщину за заповітом за реєстраційним номером №365 на 1/2 частину земельної ділянки площею 4,38 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гребенівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_3.

На іншу 1/2 частину вказаної земельної ділянки свідоцтво право на спадщину за заповітом було видано відповідачу ОСОБА_3.

Вказане свідоцтво було видано державним нотаріусом Отькало С.В. на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 14.02.2006 р., згідно якого ОСОБА_4 належала вся земельна ділянка площею 4,38 га.

Однак, після отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності позивач дізналась, що відповідач ОСОБА_3 виділив свою 1/2 частину земельної ділянки та отримав окремий державний акт. А саме відповідач ОСОБА_3 отримав державний акт НОМЕР_5 від 26.10.2011 р. на земельну ділянку площею 2,1287 га, кадастровий номер НОМЕР_4.

Отже, на даний час земельної ділянки площею 4,38 га за кадастровим номером НОМЕР_3, як об'єкта нерухомості, не існує та в Державному земельному кадастрі відбулися зміни у зв'язку з отриманням державного акту відповідачем ОСОБА_3. А тому, за відсутності такого об'єкту нерухомості як земельна ділянка площею 4,38 га, вона не може виділити в натурі свою 1/2 частину земельної ділянки та виготовити окремий правовстановлюючий документ.

В Ржищівській міській державній нотаріальній конторі їй пояснили, що після видачі свідоцтва про право на спадщину будь-які зміни не можуть бути внесені. Тим більше, що спадкодавцю ОСОБА_4 згідно державного акту НОМЕР_2 від 14.02.2006 р. належала земельна ділянка площею 4,38 га, з якої вона отримала 1/2 частину земельної ділянки.

У зв'язку з чим, їй було рекомендовано звернутись до суду щодо визнання за нею в порядку спадкування права власності на земельну ділянку площею 2,19 га, яка залишилась після виділення відповідачем ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2,1287 га.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності надувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджено розпискою про отримання судової повістки, причини неявки суд не повідомив.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Суд, вислухавши представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, дослідивши надані позивачем письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4.

За життя ОСОБА_4 належала згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 14.02.2006 р. належала земельна ділянка площею 4,38 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гребенівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_3.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

18.05.1987 р. ОСОБА_4 було складно заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Гребенівської сільської ради ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №14.

Відповідно до вищезазначеного заповіту ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право заповів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_4 із спадкоємців першої черги залишилась позивач, ОСОБА_2 та відповідач - ОСОБА_3. Інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_4 не залишилось.

Оскільки ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів все своє майно, в тому числі і вищезазначену земельну ділянку, позивачу та відповідачу, інших спадкоємців першої черги не залишилось, всю його спадщину успадковують дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_3.

Позивач та відповідач у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини батька ОСОБА_4, згідно яких було заведено спадкову справу.

06.02.2007 р. державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори Отькало С.В. позивачу було видано свідоцтво право на спадщину за заповітом за реєстраційним номером №365 на 1/2 частину земельної ділянки площею 4,38 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гребенівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_3.

На іншу 1/2 частину вказаної земельної ділянки свідоцтво право на спадщину за заповітом було видано відповідачу ОСОБА_3.

Вказане свідоцтво було видано державним нотаріусом Отькало С.В. на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 14.02.2006 р., згідно якого ОСОБА_4 належала вся земельна ділянка площею 4,38 га.

Однак, після отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності позивач дізналась, що відповідач ОСОБА_3 виділив свою 1/2 частину земельної ділянки та отримав окремий державний акт. А саме відповідач ОСОБА_3 отримав державний акт НОМЕР_5 від 26.10.2011 р. на земельну ділянку площею 2,1287 га, кадастровий номер НОМЕР_4.

Отже, на даний час земельної ділянки площею 4,38 га за кадастровим номером НОМЕР_3, як об'єкта нерухомості, не існує та в Державному земельному кадастрі відбулися зміни у зв'язку з отриманням державного акту відповідачем ОСОБА_3. А тому, за відсутності такого об'єкту нерухомості як земельна ділянка площею 4,38 га, позивач не може виділити в натурі свою 1/2 частину земельної ділянки та виготовити окремий правовстановлюючий документ.

Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Зазначене положення також закріплено в ст.ст. 81 та 131 ЗК України, п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

За вимогами ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи, що у даному випадку позивач не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, а відтак позов є законним і обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про земельні відносини», ЗК України, ЦК України, ст. ст. 7,8, 19, 81,83, 258, 263-273 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (паспорт громадянина Російської Федерації, виданого 15.11.2005 р. 7 відділом міліції Кіровського району Санкт-Петербургу, ідентифікаційний код НОМЕР_1) в порядку спадкування після ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 2,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гребенівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, та була успадкована нею згідно свідоцтва право на спадщину за заповітом за реєстраційним номером №365 від 06.02.2007 р. виданого державним нотаріусом Ржищівської міської державної нотаріальної контори Отькало С.В.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення.

У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня.

За заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

Повний текст судового рішення виготовлено 28.01.2019 р.

Суддя І.І. Шевченко