ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1846/19 Справа № 199/3423/18 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради про відібрання дитини та визначення місця проживання дитини разом з матір'ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини разом з батьком,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відібрання дитини та визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона з відповідачем по справі перебуває у шлюбі з 23.07.2016 року.

Від спільного життя у них народилася дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 260.

Спільне життя подружжя не склалося і позивачка з квітня 2018 року змушена була піти проживати окремо від чоловіка та малолітньої доньки до будинку своєї матері за адресою: АДРЕСА_2, де також створені належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини.

Позивачка зазначає, що після одруження вони разом із чоловіком ОСОБА_1 стали проживати у його батьків по АДРЕСА_1. Після народження дитини між ними неодноразово виникали сварки та скандали із різних причин шлюбно-сімейних відносин, чоловік та його бабуся пред'являли до неї претензії з приводу неналежного ставлення з дитиною, неправильного годування малолітньої доньки, ведення господарства, тощо. Бабуся чоловіка заборонила їй грудне вигодовування дитини, необґрунтовано та безпідставно обвинувачувала її у неправильному поводженні з дитиною, забороняла спілкуватися з рідними, налаштовувала проти неї чоловіка, але незважаючи це позивачка намагалась зберегти сім'ю та виховувати доньку у повній сім'ї.

03.04.2018 року під час сварки чоловік ОСОБА_1 почав залякувати та ображати позивачку, повідомив про своє небажання продовжувати подружнє життя та разом зі своїми батьками вигнав її з дому і викинув речі. На вимоги віддати малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивачці було відмовлено та взагалі мати відповідача заборонила брати дитину, тому вона була вимушена залишити доньку в будинку відповідача та піти.

Оскільки позивачка була свавільно позбавлена можливості вільно в будь-який час бачитися та спілкуватись із малолітньою донькою, тому вона була вимушена звернутись до Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної умісті Дніпрі ради із заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю.

Рішенням Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 14.06.2018 року №125 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю, було визначено місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач дане рішення виконавчого комітету від 14.06.2018 року №125 не оскаржував, однак вважаючи його не обов'язковим до виконання продовжує утримувати у себе малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивачці чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні доньки, встановивши свій зручний для нього та його родини графік побачень та умови виховання дівчинки.

Позивачка вважає дії відповідача ОСОБА_1 протиправними та незаконними, оскільки на даний час їх малолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, потребує більшої уваги та часу у спілкуванні з матір'ю, дитина є новонародженою та в даному віці відбувається встановлення контакту із близькими людьми, а тому різке позбавлення немовляти спілкування із матір'ю або скорочення спільно проведеного часу може негативно відобразитись на психо-емоціному стані та розвитку дитини, тому позивачка просила суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, із матір'ю та відібрати у ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дитину і передати її матері.

Відповідач даний позов не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із її батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що з позивачкою за основним позовом ОСОБА_2 вони перебувають у шлюбі з 23.07.2016 року та до квітня 2018 року проживали разом у будинку його батьків по АДРЕСА_1. Від спільного життя у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_3.

Після народження дитини у дружини змінилася поведінка, вона почала себе дивно поводити, повторювати певні слова, пояснювати речі, яких не існувало. Її ставлення до дитини та до сім'ї насторожило його, як чоловіка, у зв'язку з чим він запропонував дружині звернутися за психіатричною допомогою до лікаря, після відвідування якого йому стало відомо, що вона і раніше за медичною допомогою зверталася до лікаря-психіатра з приводу психічного захворювання.

Через відсутність взаємопорозуміння між сторонами почали виникали сварки, внаслідок яких проявлялася неадекватна, істерична, психоемоційна поведінка дружини. Позивач неодноразово намагався залагодити конфлікті ситуації, зберегти відносини, але це не дало бажаних результатів і відповідачка не змінила свого ставлення до нього та до малолітньої доньки.

Вказане стало підґрунтям того, що подружнє життя не склалося і позивачка з квітня 2018 року проживає окремо у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2.

Неналежним чином виконання своїх батьківські обов'язків по вихованню дитини з боку матері ОСОБА_2 вимусили позивача звернутися із заявою до правоохоронних органів про вчинення нею кримінального правопорушення, на підставі якої Дніпровським слідчим відділом поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудовий розслідувань за 0001323 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, за фактом злісного ухилення ОСОБА_2 від утримання дитини.

У ході розслідування по даному кримінальному провадженню було отримано довідку за вих. №14/272 від 05.06.2018 року Комунального закладу «Дніпропетровська міська поліклініка № 1» Дніпропетровської обласної ради» видану Головним лікарем ОСОБА_4, про перебування ОСОБА_2, 1997 р.н., яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, на обліку у лікаря-психіатра з 2014 року з діагнозом: Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що його дружина ОСОБА_2 за своїм психічним станом не може виховувати дитину, на його думку стан здоров'я його дружини не дозволяє доглядати за малолітньою дитиною, оскільки вона може у будь-який час нашкодити дитині.

Окрім цього, житлові умови у будинку, де проживає на теперішній час ОСОБА_2, є неналежними для проживання та розвитку малолітньої доньки, відсутня окрема кімната для дитини, у будинку брудно, а члени сім'ї зловживають спиртними напоями.

В той же час, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 зазначив, що ним створені належні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідним актом обстеження умов проживання від 25.04.2018 року за адресою: АДРЕСА_1, складеним представниками Управління-служби у справах дітей Амур- Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради.

Свою незгоду із рішенням Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 14.06.2018 року №125 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю, яким було визначено місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю, пов'язує з тим, що органом опіки та піклування були проігноровані надані ним документи для вирішення спірного питання, на підтвердження значного періоду проживання дитини саме із батьком, а також щодо психічного стану здоров'я матері, вчиненням матір'ю постійних сварок, криків та істерик.

Також, у зв'язку із категоричною відмовою ОСОБА_2 приймати участь у матеріальному забезпечені дитини, позивач вимушений був звернутися до Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу та 18.06.2018 року судом виданий судовий наказ про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки.

Посилаючись на те, що на теперішній час малолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з ним та перебуває на повному його утриманні, для дитини створені гармонійні умови для її виховання та розвитку, вона завжди доглянута та перебуває під наглядом батька і членів його сім'ї, тому ОСОБА_1 просив визначити місце проживання дитини саме з батьком.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року позов ОСОБА_2- задоволено та відібрано малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_1 та передати матері дитини ОСОБА_2. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, за її місцем проживання чи перебування. ОСОБА_1 в позові - відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат; Відповідно до п.5 ч.1 ст.430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду в частині відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_1 та передати матері дитини ОСОБА_2

Рішення суду мотивоване тим, що на теперішній час малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, примусово розлучена з матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, виняткові випадки судом не встановлені, визначити місце проживання дитини суд вважає за доцільне з матір'ю, тому суд вважає задовольнити позовні вимоги щодо відібрання дитини та з постановленням судового рішення в цій частині відібрати малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, та передати матері дитині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, та відповідно до п.5 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконана рішення суду в цій частині.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його зустрічні позовні вимоги в повному обсязі, у задоволенні первісного позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення про задоволенні первісного позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.07.2016 року, актовий запис №408 від 23.07.2016 року, вчинений Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Після одруження подружжя стали проживати разом з батьками чоловіка ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. Від спільного життя у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис №260, вчинений Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Між ними неодноразово виникали сварки та скандали із різних причин шлюбно-сімейних відносин, у зв'язку з чим спільне життя подружжя не склалося і позивачка з квітня 2018 року проживає окремо від малолітньої доньки за адресою: АДРЕСА_2, де створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання, складеним спеціалістами управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради (т.1, а.с.224).

На початку квітня 2018 року під час сварки чоловік ОСОБА_1 видворив з будинку по АДРЕСА_1 свою дружину ОСОБА_2, вона змушена була проживати у своїх рідних по АДРЕСА_2, та покинути малолітню доньку у будинку по АДРЕСА_1 разом з чоловіком та його батьками, які не віддали дитину матері та категорично заперечують проти вилучення та передачі дитини на виховання матері.

За даних обставин позивачка за основним позовом ОСОБА_2 була вимушена звернутись до правоохоронних органів із заявою від 19.05.2018 року про вчинення перешкод з боку її чоловіка ОСОБА_1 щодо безперешкодних побачень та спілкування з новонародженою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на яку їй було повідомлено листом Амур-Нижньодніпровського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 23.05.2018 року про те, що факт вчинення домашнього насильства психологічного та економічного характеру по відношенню до заявниці ОСОБА_2 у квітні 2018 року з боку чоловіка ОСОБА_1 1995 року народження, у вигляді видворення ОСОБА_2 з будинку, в якому вона мешкала разом із малолітньою дитиною та позбавлення останньої можливості належним чином доглядати за дитиною, - зафіксований. За даним фактом вчинення ОСОБА_1, 1995 року народження домашнього насилля у відношенні останнього було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та запропоновано звернутись до суду на предмет встановлення місця мешкання новонародженої дитини (а.с. 203 т. 1).

Заперечення ОСОБА_1 стосовно дати, з якої ОСОБА_2 не проживає разом з донькою та пішла з дому проживати до своїх батьків по АДРЕСА_2, яка вказана нею 03.04.2018 року, не спростовує наявності даного факту та обставин, за яких позивачка змушена була покинути малолітню доньку у будинку по АДРЕСА_1 разом з чоловіком та його батьками, які не віддали дитину матері та категорично заперечують проти вилучення та передачі дитини на виховання матері, про що на теперішній час існує спір, який і є предметом розгляду по даній справі.

За заявою ОСОБА_2 до органу Опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір'ю, рішенням Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 14.06.2018 року №125 було визначено місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с. 34-35).

Дане рішення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 14.06.2018 року №125 відповідачем за основним позовом ОСОБА_1 було проігнороване та не виконане належним чином, що підтверджується як поясненнями позивачки ОСОБА_2, так і не спростовувалось поясненнями відповідача ОСОБА_1, який зазначив про необов'язковий характер даного рішення, яке він не оскаржував, а оскільки при прийнятті його органом Опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради не були прийняті до уваги надані ним документи на підтвердження проживання малолітньої доньки ОСОБА_3, із самого народження разом із батьком, а також документи на підтвердження психічного стану здоров'я матері, вчиненням матір'ю постійних сварок, істерик, тому сприймає дане рішення як упереджене.

Таким чином, після остаточної сварки, починаючи з квітня 2018 року, як вказує позивачка - 03.04.2018 року, по теперішній час ОСОБА_2 проживає у будинку своїх батьків по АДРЕСА_2, а малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з батьком ОСОБА_1, його батьками та бабусею по АДРЕСА_1.

Мати дитини ОСОБА_2 майже кожного дня приходить до житлового будинку сім'ї ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 та відвідує доньку, купує та приносить дитині дитячу суміш, підгузки, тощо, грається з дитиною, однак її спілкування з дитиною обмежені у часі та відбуваються виключно із дозволу бабусі відповідача ОСОБА_6 та у її присутності, про що вона як свідок особисто пояснила суду першої інстанції.

Позивачкою ОСОБА_2 до суду надано та долучено до матеріалів справи відеозапис телепередачі «Говорить Україна», яка транслювалася на каналі Україна, куди звертався ОСОБА_1 з приводу вирішення питання щодо проживання дитини з батьком. За висновками обговорення дитина повинна проживати з матір'ю та перебувати під її постійним доглядом.

У суді першої інстанції також знайшли своє підтвердження факт вчинення перешкод у здійсненні догляду за малолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, побачень та безперервного постійного контакту із матір'ю ОСОБА_2, та факт постійних сварок у сім'ї ОСОБА_2, що вчинялись як самим батьком ОСОБА_1, невдоволеним доглядом його дружини ОСОБА_2 за донькою, так і його родичами, які разом проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1, де мешкала позивачка ОСОБА_2 з дитиною.

Матеріали справи містять акти обстеження умов проживання, складені спеціалістами управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради по АДРЕСА_2 (т.1. а.с.224) та по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.106), де в обох актах зазначено, що для дитини створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку малолітньою дитини.

Характеристики як на батька дитини ОСОБА_1 та членів його сім'ї, так і на матір дитини ОСОБА_2 та членів її сім'ї, містять позитивні відгуки, усі особи характеризуються за місцем проживання та за місцем роботи із кращої сторони (т.1, а.с.11,12,13, 49,50, 114, 115-117, 127-128, 136-137, 141, 145-150, 215-218, 221, 225).

Згідно з висновком ЛКК №1613 від 22.06.2018 року КЗ «Дніпровська міська поліклініка №1» ДМР ОСОБА_2, 1997 року народження, за своїм психічним станом може доглядати за своєю малолітньою донькою.

Інформація, вказана у копії довідки від 05.06.2018 року №14/272, наданій слідчому СВ ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області Ільніцькому О.М. на його запит в рамках кримінального провадження (т.1, а.с.123), не може судом бути врахована при розгляді даної справи, оскільки згідно з листом головного лікаря КЗ «Дніпропетровський обласний перинатальний центр зі стаціонаром» ДОР» №791 від 18.07.2018 року, наданого на запит представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7, на підставі ст.286 ЦК України, ст.ст. 145,168 КК України, ст.ст. 228-231 СК України, ст.39-1, ст.40 Закону Украни «Основи законодавства про охорону здоров'я», ст.46 Закону України «Про інформацію» у зв'язку з відсутністю згоди ОСОБА_2 - інформація є конфіденційною, становить лікарську таємницю та не підлягає розголошенню.

Судом встановлений задовільний та такий, що відповідає житловим нормам стан житлових приміщень, в яких сторони мають намір влаштувати проживання своє малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до акту обстеження умов проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2, складеного управлінням-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, створені належні умови для проживання матері та малолітньої дитини (а.с.19), також дані обставини підтверджуються фото (а.с.62-63).

Згідно з актом обстеження умов проживання у будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 23.04.2018 року №103/2096 складеним управлінням-службою у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, створені належні умови для проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом також досліджений майновий стан сторін та виявлено, що позивачка за основним позовом ОСОБА_2 працевлаштована квитковим касиром по обслуговуванню автовокзалу «Центральний» згідно наказу про прийняття на роботу від 26.03.2018 року №7к-2 та на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною (а.с.15), навчається на заочній формі навчання Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет «ІV рівня акредитації» (а.с.16), проживає в будинку за адресою: АДРЕСА_2, власником якого є дідусь ОСОБА_8 згідно із свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 10.09.1984 року у складі сім'ї: дідусь ОСОБА_8, 1949 року народження, ОСОБА_9, 1978 рік народження, - дядько, ОСОБА_10, 1999 рік народження, - сестра, ОСОБА_11, 1973 року народження, - мати (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_1 працює в ТОВ «Глуско Рітейл» на посаді оператора заправних станцій АЗС №03015/0 Дніпропетровського регіону із 04.05.2018 року відповідно до наказу 01-Дн №48-ос від 03.05.2018 року (а.с.115), а також навчається на денній формі навчання гуманітарного факультету Національної металургійної академії України за освітнім рівнем «магістр» з 01.09.2017 року (а.с.113).

Тобто сторони перебувають у рівних майнових умовах.

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що у ході судового розгляду справи судом не встановлено будь-яких обставин, які б підтверджувалися письмовими доказами, та не давали змоги або перешкоджали матері ОСОБА_2 за станом свого здоров'я виховувати, турбуватися, доглядати та опікуватися малолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час малолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, примусово розлучена з матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, виняткові випадки судом не встановлені, визначити місце проживання дитини суд вважає за доцільне з матір'ю, тому суд вважає задовольнити позовні вимоги щодо відібрання дитини та з постановленням судового рішення в цій частині відібрати малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, та передати матері дитині ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, та відповідно до п.5 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконана рішення суду в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з положеннями ст. 160 ч.1 та ст. 161 ч.1, ч.2 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що при вирішенні спору між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»).

Підлягають врахуванню також положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так, за ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до акту обстеження умов проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2, складеного управлінням-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, створені належні умови для проживання матері та малолітньої дитини (а.с.19), також дані обставини підтверджуються фото (а.с.62-63).

Отже, Декларацією прав дитини регламентуються виняткові обставини, коли дитина може бути розлучена з матір'ю. На рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини.

Проте у ОСОБА_2 таких обставин не встановлено та їх не має.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду щодо визначення місця проживання дитини разом із матір'ю.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про незаконність рішення суду, колегія їх вважає необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду першої інстанції.

Крім того колегія суддів зазначає, що підстави для розлучення дитини з матір'ю на даний час не встановлені, сторони є в рівних правах щодо дитини, а питання з ким буде проживати дитина у майбутньому після досягнення нею певного віку дитина може вирішити самостійно.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтами, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко