КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4226/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва в складі судді Батрин О.В., ухвалене в м. Києві 20 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Державне підприємство «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання припиненим обтяження,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання припиненим обтяження.

Позовна заява мотивована тим, що йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5, виданого 11 березня 2015 року на праві власності належить автомобіль НОМЕР_1. З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 24 травня 2017 року він дізнався про те, що 27 грудня 2016 року реєстратором ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України вдруге зареєстровано договір застави рухомого майна б/н від 13 червня 2008 року, де об'єктом обтяження є належний йому на праві власності автомобіль, обтяжувачем якого вказано ПАТ КБ «ПриватБанк», а боржником ОСОБА_2, реєстраційний номер вказано НОМЕР_2. На час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу між ним та ОСОБА_3 11 березня 2015 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження автомобіля.

23 липня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до нього з позовом про звернення стягнення на предмет застави, який рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 23 серпня 2017 року був задоволений, а Апеляційним судом Донецької області ухвалене нове рішення від 11 жовтня 2017 року, яким даний позов залишено без задоволення.

Вказував, що 09 листопада 2017 року він звернувся до обтяжувача ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про усунення перешкод в реалізації права власності на рухоме майно шляхом припинення обтяження на автомобіль, яка залишилось без задоволення.

На підставі вищевикладеного, просив визнати припиненим приватне обтяження рухомого майна, зареєстроване 27 грудня 2016 року за № 16107202, боржник ОСОБА_2, обтяжувач ПАТ КБ «ПриватБанк», об'єктом якого є належний йому автомобіль НОМЕР_2; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» подати реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення і виключення з реєстру приватного обтяження, зареєстрованого 27 грудня 2016 року за № 16107202, боржник ОСОБА_2, обтяжувач ПАТ КБ «ПриватБанк», об'єктом якого є належний йому автомобіль НОМЕР_2.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано припиненим приватне обтяження рухомого майна, зареєстроване 27 грудня 2016 року за № 16107202, боржник ОСОБА_2, обтяжувач ПАТ КБ «ПриватБанк», об'єктом якого є автомобіль НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_1; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» подати реєстратору Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення і виключення з реєстру приватного обтяження, зареєстрованого 27 грудня 2016 року за № 16107202, боржник ОСОБА_2, обтяжувач ПАТ КБ «ПриватБанк», об'єктом якого є автомобіль НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_1; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав через свого представника ОСОБА_4 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що автомобіль НОМЕР_2 є предметом застави за договором від 13 червня 2008 року № 249М-08, яким забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором, укладеним ПАТ КБ «ПриватБанк» із ОСОБА_5, яка свої зобов'язання не виконала та має заборгованість перед банком. Дане обтяження було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 24 червня 2008 року.

Придбання позивачем автомобіля, який є предметом договору застави, укладеного між банком та ОСОБА_2, відбулося з порушенням діючого законодавства, оскільки банк не надавав письмову згоду на відчуження предмета застави, що прямо передбачено діючим законодавством. Судом першої інстанції не звернуто увагу на умови договору застави, не враховано, що застава зберігає силу, якщо майно переходить у власність іншої особи.

Зазначав, що одночасне визнання судом припиненим приватного обтяження рухомого майна та зобов'язання банку подати заяву про припинення обтяження не узгоджується з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а отже судом прийнято рішення про захист цивільного права у спосіб, не передбачений ані договором, ані законом, що не відповідає ст. 16 ЦК України.

05 березня 2019 року позивачем ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку направлено відзив на апеляційну скаргу, який надійшов до суду 13 березня 2019 року. У даному відзиві позивач вказував, що наявність або відсутність у скаржника права на предмет заставки не є предметом розгляду даної справи, оскільки це питання вже вирішено по суті і є остаточне рішення суду, в якому зазначено, що разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим законом. На час відчуження спірного автомобіля боржником у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, а тому відсутні підстави вважати збереження сили застави для нового власника. Просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги і рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання припиненим обтяження, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням суду у іншій справі, яке набрало законної сили, встановлено відсутність підстав для витребування у позивача спірного транспортного засобу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Однак оскільки відповідачем, який є обтяжувачем щодо майнових прав позивача на автомобіль НОМЕР_2, самостійно не здійснено будь-яких дій, спрямованих на реєстрацію припинення обтяження на предмет обтяження, а чинним законодавством передбачено виключне право обтяжувача на реєстрацію припинення такого обтяження, суд вважав повністю доведеними вимоги позивача.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником автомобіля НОМЕР_1 із 11 березня 2015 року.

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 24 травня 2017 року № 52351038, реєстратором Дніпропетровською філією ДП «Національні інформаційні системи» зареєстровано приватне обтяження рухомого майна, а саме автомобіля НОМЕР_2, на підставі договору застави від 13 червня 2008 року б/н., обтяжувач - ПАТ КБ «ПриватБанк», боржник - ОСОБА_2 (а. с. 12).

Також судом встановлено, що рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 23 серпня 2017 року у справі № 0503/6754/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави позов задоволено, витребувано у ОСОБА_1 та передано на зберігання ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль НОМЕР_2 (після перереєстрації НОМЕР_1), що належить на праві власності ОСОБА_1 В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 249М-08 від 13 червня 2008 року звернуто стягнення на предмет застави (а. с. 13 - 16).

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 23 серпня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (а. с. 17 - 18).

Даним рішенням встановлено, що при переході права власності на автомобіль до ОСОБА_1 застава при незареєстрованому у встановленому порядку обтяженні силу не зберігає. Таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником ОСОБА_2 і обтяжувачем ПАТ КБ «ПриватБанк», проте воно не є чинним у відносинах з ОСОБА_1, який є добросовісним набувачем та набуває право власності на таке рухоме майно. Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

10 листопада 2017 року та 30 листопада 2017 року ОСОБА_1 направив на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» письмові вимоги про усунення перешкод в реалізації права власності, просив добровільно усунути перешкоди в реалізації права власності на рухоме майно шляхом подання заяви про припинення і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на автомобіль (а. с. 19, 22).

Листами від 17 листопада 2017 року та 22 грудня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило ОСОБА_1 про неможливість виконання його вимог в зв'язку із тим, що звернення надійшло до банку у вигляді листа (а. с. 21, 23).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України визначено, що застав є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Разом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно нерухомого майна, та ч. 2 Прикінцевих та Перехідних положень якого визначено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

За змістом ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено рішенням апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року у справі № 0503/6754/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, копія якого наявна в матеріалах справи, після реєстрації обтяження 24 червня 2008 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна заставний автомобіль був відчужений заставодавцем ОСОБА_2 без згоди заставодержателя ПАТ КБ «ПриватБанк» та після цього відчужений ще двічі, однак на час відчуження спірного автомобіля на користь останнього власника ОСОБА_1 у березні 2015 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження предмету застави. За відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього автомобіля новий його власник ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, який набуває право власності на таке рухоме майно.

Як обгрунтовано встановлено судом першої інстанції, дані обставини відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України мають преюдиційне значення і тому не підлягають доказуванню.

Отже, оскільки в силу вимог ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» з урахуванням відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна позивач як добросовісний набувач набув право власності на автомобіль без обтяжень, правові підстави для збереження обтяження на майно ОСОБА_1 відсутні і таке обтяження підлягає зняттю.

Таким чином, не ґрунтуються на вимогах закону і відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що судом не звернуто увагу на умови договору застави, відсутність згоди ПАТ КБ «ПриватБанк» на відчуження рухомого майна, і не враховано, що застава зберігає силу, якщо майно переходить у власність іншої особи.

Відповідно до ст. ст. 43, 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру.

Із рішенням апеляційного суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року у справі № 0503/6754/2012 ПАТ КБ «ПриватБанк» був обізнаний, оскільки оскаржував його в касаційному порядку (а. с. 34), а отже знав про набуття ОСОБА_1 права власності на спірне рухоме майно без обтяжень, однак всупереч ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не подав держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру, та письмові вимоги ОСОБА_1 про припинення обтяження на автомобіль також залишив без задоволення.

Враховуючи наведене, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, що оскільки відповідачем, який є обятжувачем щодо майнових прав на автомобіль НОМЕР_2, не здійснено будь-яких дій, спрямованих на реєстрацію припинення обтяження на нього, позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні власністю та припинення обтяження знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в повному обсязі і підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, що одночасне визнання припиненим обтяження та зобов'язання відповідача подати заяву про припинення обтяження не узгоджується з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідачем жодним чином не обґрунтовані, оскільки, дійсно, відповідно до зазначеної статті відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, однак із системного аналізу закону не вбачається, що дані способи припинення обтяження є взаємовиключними і не можуть застосовуватися одночасно.

Відтак, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивачем невірно вибраний захист порушеного права у спосіб, що не передбачений договором чи законом.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.