ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2481/19 Справа № 212/3583/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді -доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянувши у порядку письмового позовного провадження без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Чорним І.Я. у м. Кривому Розі, повне судове рішення складено 16 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка»(надалі - ПрАТ«Суха Балка» ), про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

В мотивування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу більше 16 років працював на різних посадах у шкідливих умовах виробничого середовища на підприємстві відповідача. Шкідливі умови виробничого середовища стали причиною виникнення у нього професійних захворювань та втрати 45% професійної працездатності. Через професійні захворювання позивач постійно зазнає фізичний біль та моральні страждання. Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 148920 грн. без утримання податків з фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на його користь у відшкодування моральної шкоди з ПрАТ«Суха Балка» 39000 грн., а також на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ«Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1в задоволенні позовних вимог.

У мотивування апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції не враховано відсутність доказів вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу. Судом не взято до уваги, що позивач був обізнаний про шкідливі фактори на виробництві, через що отримував пільги і компенсації. Розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не вмотивований та на думку апелянта, є недоведеним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Карнаух Т.В. просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ«Суха Балка» підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці позивач ОСОБА_1 у період з 12.01.2000 року по 25.11.2016 року пропрацював на шахті "Фрунзе" ПрАТ "Суха Балка"(а.с.21-23) .

Рішенням Науково-дослідного інституту промислової медицини від 04.01.2018 року ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання за діагнозом - Радикулопатія попереково-крижова (L5, S1), переважно зліва, та шийна (С5-С7) на фоні деформуючого спондилоартрозу хребта з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м'язово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ 2 ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ 2 ступеня).

По факту професійного захворювання ОСОБА_1 проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, про що складений акт розслідування професійного захворювання від 06.03.2018 року. У пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання позивача виникло через тривалу дію шкідливих факторів виробничого середовища на організм робітника, важкість праці, незручна робоча поза, через недосконалість технології, механізмів, робочого процесу ( а.с.6).

Висновком МСЕК від 21.05.2018 року ОСОБА_1 встановлена втрата професійної працездатності 45% та 3 група інвалідності первинно з переоглядом в травні 2019 р. Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «ВМП, забезпечення лікарськими засобами, санаторно-курортне лікування» (а.с.8).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 4 Закону України «Про охорону праці», ст. ст. 23, 1167 ЦК, ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманим професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 березня 2018 року, причиною професійного захворювання позивача є робота на підприємстві відповідача ПрАТ «Суха Балка», впродовж 16 років 10 місяців в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники.

Отже, роботодавець ПрАТ «Суха Балка» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПрАТ «Суха Балка» про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці, нормативи концентрації шкідливих факторів виробничого середовища.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відсутність причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зав'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Колегія суддів не бере до уваги посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами виробничого середовища та добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст.153 КЗпП України та ст.13Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, роботу позивача тільки на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів продовж 16 років 10 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 45%, стан здоров'я потерпілого, стійкий больовий синдром, через біль у суглобах, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення.

Колегія суддів вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За результатами розгляд справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як видно з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 сплачено адвокату Карнаух Т.В. 2500 грн. за надання професійної правничої допомоги. Згідно розрахунку судових витрат на правову допомогу та Акту приймання - передачі виконаних робіт, за умовами угоди №07/18 від 19 лютого 2018 року про надання правової допомоги укладеної між позивачем та адвокатом Карнаух Т.В., нею виконано наступний перелік робіт із зазначенням їх вартості: правовий аналіз апеляційної скарги - 300 грн., підготовка відзиву на апеляційну скаргу -600 грн.; надсилання відзиву до суду - 54 грн., поштові витрати - 46грн., супроводження судового процесу - 800 грн.; супровід виконавчого провадження або добровільного виконання рішення відповідачем -700 грн.

Однак зважаючи, на те, що розгляд справи відбувається у спрощеному провадженні без виклику сторін справи, а також виконавче провадження по виконанню рішення суду, що не набрало чинності не відкрито, тому судові витрати на правову допомогу в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки такі дії представником позивача - адвокатом Карнаух Т.В. не вчинялися. Витрати повязані із надсиланням відзиву до суду тривалістю 30 хв. вартістю 54 грн. охоплюються колом дій щодо підготовки відзиву на апеляційну скаргу, тому дані витрати не підлягають задоволенню.

З урахуванням складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), доказом відправлення поштової кореспонденції, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, колегія суддів вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати пов'язані із розглядом справи, а саме витрати за надсилання поштової кореспонденції -46 грн. та витрати за надання правничої допомоги в сумі 900 грн., що у загальному розмірі становить 946 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 жовтня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 витрати пов'язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції в сумі 946 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 24 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: