ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Херсон

Номер справи: 766/7504/18

Номер провадження: 22-ц/819/35/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.

Приходько Л.А.,

секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 липня 2018 року, у складі судді Прохоренко В.В., в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Херсонський Державний аграрний університет» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, невиплаченої щорічної допомоги на оздоровлення, індексації за прострочення виплат

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у Державному вищому навчальному закладі «Херсонський державний аграрний університет» з 2011 року по 2017 рік на посаді доцента кафедри економіки підприємства на умовах безстрокового договору. Наказом відповідача від 11.12.2017 року № 700/3 її звільнено з вказаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строкового трудового договору. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки з нею ніколи не укладався строковий трудовий договір.

Просила суд: поновити строк звернення з позовними вимогами в частині оскарження наказу Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» від 11.12.2017 року №700/3 про її звільнення з посади доцента кафедри економіки підприємства;

скасувати наказ Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» від 11.12.2017 року №700/3 в частини звільнення її з посади доцента кафедри економіки підприємств Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет»;

поновити її на посаді доцента кафедри економіки підприємства Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» з 12.12.2017року;

стягнути з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на її користь суму невиплаченої допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013-2014 роки в розмірі 1 гривня та суму індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення, а також стягнути документально підтверджені судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03 липня 2018 року поновлено ОСОБА_2 строк на звернення до суду з позовною заявою про поновлення на роботі, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що з нею було укладено строковий трудовий договір, просить рішення у вказаній частині скасувати, а відповідно скасувати рішення щодо відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 12.12.2017 року по день прийняття рішення про поновлення на роботі. Також позивач не погоджується з відмовою суду в задоволенні позовних вимог про стягнення щорічної допомоги на оздоровлення та індексації за її несвоєчасну виплату. Вказує, що суд безпідставно послався на норми підзаконних актів, які нібито, встановлюють право відповідача оплачувати таку допомогу лише в межах затверджених бюджетних програм. При цьому позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, а саме недотримання судом строків щодо можливості надання відповіді на відзив та, відповідно позбавлення позивача можливості збільшити позовні вимоги в частині стягнення щорічної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку.

У відзиві на апеляційну скаргу ДВНЗ «Херсонський Державний аграрний університет» вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, крім того, зазначає, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав та просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач була прийнята на посаду за строковим трудовим договором і після його закінчення брала участь у конкурсному обрані за власним волевиявленням, однак її кандидатура не пройшла конкурсний відбір, а тому підстав вважати незаконним звільнення з посади за п. 2 ст.36КЗпП України немає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що наказом ДВНЗ «ХДАУ» від 11.10.2011 року за №305/3 позивач була прийнята на посаду доцента кафедри економіки підприємства на 0,25 ставки з 12.10.2011 року по 27.02.2014 року на період відпустки ОСОБА_3 по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (підстава заява ОСОБА_2 від 10.10.2011року) (а.с. 40), (а.с.12 - копія трудової книжки).

Під час розгляду справи апеляційним судом сторони підтвердили, що обставини роботи ОСОБА_2 посаді доцента кафедри економіки підприємства на період відпустки ОСОБА_3 по догляду за дитиною не є предметом розгляду даного спору.

Наказом ДВНЗ «ХДАУ» від 26.11.2012 року №345/3 згідно положення «Про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів III-IV рівнів» ОСОБА_2 визнано обраною за конкурсом на посаду доцента кафедри економіки підприємства строком з 01 листопада 2012 року по 01 листопада 2017 року (а.с.90)

Будь-яких вимог щодо визнання вказаного наказу незаконним, укладеним на невизначений строк чи його скасування позивачем не заявлялось.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи позивача щодо відсутності строкового трудового договору з тих підстав, що відповідач не надав заяви у якій ОСОБА_2 погодилась на укладення трудового договору саме на строк з 01.11.2012 року по 01.11.2017 року, виходячи з наступного.

Згідно з ч.3 ст. 54 ЗУ «Про освіту» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Порядок обрання науково-педагогічних працівників визначений в Положенні про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженому наказом Міністерством освіти України від 24 грудня 2002 року № 744, у пункті 10 якого передбачено, що відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі й контракт.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЗУ «Про вищу освіту» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 № 963 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) основними посадами науково-педагогічних працівників вищого навчального закладу четвертого рівня акредитації є асистент, викладач, старший викладач, директор бібліотеки, науковий працівник бібліотеки, доцент, професор, завідувач кафедрою, декан, проректор, ректор.

Відповідно до ч.3 ст. 48 ЗУ «Про вищу освіту» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) на посади науково-педагогічних працівників обираються за

конкурсом, як правило, особи, які мають наукові ступені або вчені звання, а також випускники магістратури, аспірантури та докторантури.

Згідно пункту 19 Положення про порядок проведення конкурсу на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників Херсонського державного аграрного університету затвердженого ректором Університету 22.02.2012 року, за результатами голосування у випадку обрання претендента за конкурсом видається наказ по університету з визначенням терміну обрання.

Згідно посадової інструкції доцента кафедри економіки підприємства ОСОБА_2, з якою ОСОБА_2 ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис, доцент кафедри залучається до роботи на кафедрі на конкурсній основі терміном до 5 років.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати, що з позивачем було укладено безстроковий трудовий договір, оскільки законодавством передбачено укладення строкового договору при обранні на займану позивачем посаду за результатами конкурсу і надані відповідачем докази позивачем не було спростовано будь-якими належними та допустими доказами.

Наказом № 481/3 від 30.08.2017 року ОСОБА_2 попереджено під підпис про закінчення строкового трудового договору на посадах доцента кафедри менеджменту організацій та доцента кафедри економіки підприємства з 01.11.2017року.

23.10.2017 року позивач звернулася до відповідача із заявами, в яких просила продовжити роботу на посаді доцента кафедри менеджменту організації на 0,5ставки та на посаді доцента кафедри економіки та фінансів на 0,2 ставки за сумісництвом з 02.11.2017 року до обрання за конкурсом.

Наказом від 25.10.2017 року за № 627/3 ОСОБА_2 к.е.н, доценту кафедри менеджменту організацій на 0,5ставки продовжено термін роботи на займаній посаді з 25.07.2017року до обрання за конкурсом, без зміни умов оплати праці.

Наказом від 30.08.2017 року за №159/б змінено назву кафедри економіки підприємства на кафедру економіки та фінансів.

Наказом ДВНЗ «ХДАУ» № 546/3 від 18.09.2017 року оголошено конкурс на заміщення вакантних посад науково - педагогічних працівників, у тому числі, доцентів кафедри економіки та фінансів та менеджменту організацій.

Жоден з вказаних наказів позивачем не було оскаржено.

17.10.2017 року та 18.10.2017 року ОСОБА_2 подала заяви про допуск до участі в конкурсному відборі на вакантну посаду доцента кафедри менеджменту організацій та доцента кафедри економіки та фінансів.

Наказом №633/3 від 27.10.2017 року до конкурсного відбору на посаду доцента кафедри менеджменту організацій допущено дві кандидатури, в тому числі ОСОБА_2; до конкурсного відбору на посаду доцента кафедри економіки та фінансів допущено три кандидатури, у тому числі ОСОБА_2

На засіданні вченої ради економічного факультету від 06.12.2017 року за наслідками обрання за конкурсом на посади науково - педагогічних працівників, шляхом таємного голосування на посаду доцента кафедри економіки та фінансів обрано ОСОБА_4 за кандидатуру якого подано 10 голосів, ОСОБА_2 голосів «за» не отримала, на посаду доцента кафедри менеджменту організацій обрано ОСОБА_5 за кандидатуру, якого проголосувало 11 осіб, за кандидатуру ОСОБА_2 проголосувало 4 особи.

Рішення вченої ради економічного факультету затверджено рішенням Вченої ради університету 07.12.2017 року.

Наказом ДВНЗ «ХДАУ» №230/б.і. від 07.12.2017 року введено в дію рішення вченої ради університету та затверджено результати конкурсного відбору на вакантні посада доцентів.

Наказом ДВНЗ «ХДАУ» від 11.12.2017 року за №700/3 ОСОБА_2 к.е.н., доцента кафедри менеджменту організації на 0,5 ставки та доцента кафедри економіки та фінансів на 0.2 ставки за сумісництвом, звільнено з посади з 12.12.2017року, у зв'язку із закінченням строку трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП України.)

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що матеріалами справи підтверджено, що позивач була прийнята на посаду за строковим трудовим договором і після його закінчення брала участь у конкурсному обрані за власним волевиявленням, однак її кандидатура не пройшла конкурсний відбір, а тому підстав вважати незаконним звільнення з посади за п. 2 ст.36 КЗпП України немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 сприйняла проведений в листопаді 2017 року конкурс як атестацію не заслуговують на увагу, оскільки наведені вище докази, такі як, власноруч написані заяви на допуск до конкурсного відбору на посади доцента кафедри економіки і фінансів та доцента кафедри менеджменту організацій (а.с.109,114), заява від 23.10.2017 року про продовження роботи на посаді доцента кафедри економіки та фінансів з 02.11.2017 року до обрання за конкурсом (а.с.106), та вказані вище накази ДВНЗ «ХДАУ спростовують такі доводи позивача.

Також є юридично безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не мав право проводити конкурс на заміщення посади доцента кафедри економіки та фінансів, так як вона не була вакантна, оскільки як доведено відповідачем та встановлено судом, термін обрання ОСОБА_2 на вказаній посаді закінчувався 01.11.2017 року, відповідно з 02.11.2017 року вказана посада була вакантна.

Оскільки звільнення позивача було здійснено з дотриманням вимог законодавства, судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи спір в частині скасування наказу про звільнення поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулуміж сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив у вказаній частині законне й обґрунтоване судове рішення, які відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги вказані висновки суду першої інстанції не спростовують.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 в 2013 та 2014 роках було надано відпустки, при цьому матеріальна допомога на оздоровлення в 2013 році не була нарахована та виплачена, в 2014 році було нараховано та виплачено матеріальну допомогу у розмірі 1457 гривень - 50% посадового окладу. Згідно довідки ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» не виплачена матеріальна допомога становить в 2013 році - 2185,50 гривень, в 2014 році - 1457,50 гривень (а.с.44).

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що у вказані роки кошти для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення не виділялись.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки видатки бюджету на виплату матеріальної допомоги у 2013, 2014 роках не були передбачені кошторисом університету, а тому у відповідача не було правових підстав для нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 57 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема, виплату допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки.

Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Станом на 2013, 2014 роки держава гарантувала педагогічним та науково-педагогічним працівникам, зокрема, надання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки (частина перша статті 57 Закону України «Про освіту»).

Виходячи зі змісту вищенаведених норм, ОСОБА_2, як педагогічний працівник, мала законні очікування на отримання допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічних відпусток у 2013, 2014 роках.

Відмова у виплаті ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки та у подальшому при звільненні є такою, що не ґрунтується на законі, оскільки мотивована лише відсутністю коштів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідачана користь ОСОБА_2 одноразової допомоги на оздоровлення за 2013 рік в сумі 2185, 50 гривень, за 2014 рік в сумі 1457, 50 гривень підлягає задоволенню.

Оскільки при зверненні до суду позивачем заявлено позовну вимогу саме про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013, 2014 роки, однак за відсутності даних від відповідача про розмір вказаної допомоги, позивачем не вказано суму, колегія суддів вважає, що заявлена вимога підлягає задоволенню в розмірі, який підтверджено відповідачем.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення суми індексації за прострочення виплати допомоги на оздоровлення у розмірі 3943,18 гривень, оскільки відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривні на території України, які не мають разового характеру. Оскільки виплата педагогічним і науково-педагогічним працівникам допомоги на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу (ставки заробітної плати) при наданні щорічної відпустки має разовий характер, то вона не відноситься до об'єктів індексації (абзац 1 пункту 2, абзац 6 пункту 3 Порядку).

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення суми невиплаченої допомоги на здоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013, 2014 роки з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення за 2013 рік в сумі 2185, 50 гривень, за 2014 рік в сумі 1457, 50 гривень, всього 3643 гривень, в іншій частині вказане рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 липня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення суми невиплаченої допомоги на здоровлення при наданні щорічної відпустки за 2013, 2014 роки скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказану позовну вимогу задовольнити, стягнути з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 допомогу на оздоровлення за 2013 рік в сумі 2185, 50 гривень, за 2014 рік в сумі 1457, 50 гривень, всього 3643 гривень.

В іншій частині рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: О.А. Кузнєцова

Л.А. Приходько

Повне судове рішення складено 21 січня 2019 року

Суддя: І.В. Вейтас