Номер провадження: 22-ц/813/884/19
Номер справи місцевого суду: 523/7644/17
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/7644/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_4,

- відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання умов надання кредиту недійсними, визнання незаконними розрахунку заборгованості, стягування неустойки, заборгованості за процентами, нарахування комісії, заборгованості по штрафам, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Середи І.В. 14 грудня 2017 року,

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із уточненим у грудні вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати умови надання споживчого кредиту недійсними у зв'язку з невідповідністю підписання анкети-заяви від 02.11.2011 р., а наданий кредит з розрахунком від 26.07.2013 р.; 2) визнати розрахунок заборгованості за кредитною карткою таким, що не відповідає вимогам Закону із застосуванням строку позовної давності; 3) визнати незаконним стягування неустойки заборгованості за процентам у сумі - 17 834,02 грн., що перевищує в шість разів суму заборгованості; 4) визнати незаконним нарахування комісії у розмірі - 3 050 грн.; 5) визнати незаконним заборгованість по судовим штрафам у розмірі - 1 687,56 грн..

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що 02.11.2011 р. вона отримала кредит в публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) у сумі - 3 500 грн.. Кінцевий термін повернення - закінчення строку дії картки.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору, але вона вказані Умови та правила не підписувала.

З 16.09.2013 р. до 05.12.2015 р. вона знаходилася в Одеському слідчому ізоляторі, тому взагалі не користувалася карткою. Розмір заборгованості за процентами (17 834 грн.) перевищує розмір заборгованості за кредитом (2 867,21 грн.) в шість разів. Умови договору є несправедливими. Банк звернувся з позовом до неї з перевищенням строку позовної давності за тілом кредиту, а також по пені та штрафам, для яких існує скорочений строк позовної давності. У разі, якщо розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, відсотками та комісією за користування останнім, суд зменшує розмір неустойки (а. с. 1 - 7, 29 - 33).

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог повністю.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.12.2017 р. позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 08.08.2017 р. позов Банку про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за процентами в розмірі - 17 834,02 грн.. В решті позову відмовлено.

Вказаним рішенням апеляційного суду встановлені обставини щодо укладення кредитного договору, нарахування заборгованості за ним у зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору (а. с. 43 - 43 зворотна сторона).

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що суд не з'ясував обставини нарахування відсотків за користування кредитом. Суд не розглянув по суті уточнений позов та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування письмових доказів у Банку про надання кредиту у 2011 р..

Апелянт у судове засідання не з'явилася. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщена належним чином.

ОСОБА_5 - представник ОСОБА_4 надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності ОСОБА_4. До заяви додано постанову Верховного Суду від 23.01.2019 р., якою рішення апеляційного суду Одеської області від 08.08.2017 р. в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованості по процентам скасовано. Відмовлено у задоволенні позову Банку до ОСОБА_4 в частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі - 17 834,02 грн..

Представник Банку в судовому засіданні вважала необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалася на законність і обґрунтованість рішення суду, безпідставність скарги.

Відзив на апеляційну скаргу від Банку не надійшов.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову у задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 612, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 82, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

02.11.2011 р. між Банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого остання отримала кредит у сумі - 3 500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка платежі належним чином не здійснювала, у зв'язку з чим станом на 30.04.2016 р. виникла заборгованість у розмірі - 25 438,79 грн..

09.06.2016 р. Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі - 25 438,79 грн..

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.10.2016 р. позов Банку задоволено у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08.08.2017 р. апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.10.2016 р. скасовано, ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за процентами в розмірі - 17 834,02 грн.. В решті позову відмовлено (а. с. 35 - 36).

Таким чином, обставини щодо укладення договору, його умов, визначення розміру заборгованості та її складових частин вже встановлені чинним на час ухвалення судом першої інстанції рішенням суду та здійснено висновок про правомірність нарахування заборгованості.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки беззаперечно встановлено, що попереднім рішенням апеляційного суду Одеської області від 08.08.2017 р. стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором, а по даній справі позивачка просить визнати умови надання того ж самого споживчого кредиту недійсними, розрахунок заборгованості по тому ж самому кредитному договору таким, що не відповідає вимогам Закону, визнати незаконним стягнення неустойки та нарахування комісії та штрафу, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Доводи апелянта про те, що суд не з'ясував обставини нарахування відсотків за користування кредитом, не розглянув уточнений позов по суті, безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування письмових доказів з Банку, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з встановлених по справі обставин та положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Стосовно наданої апеляційному суду постанови Верховного Суду від 23.01.2019 р., якою рішення апеляційного суду Одеської області від 08.08.2017 р. в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованості по процентам скасовано, відмовлено у задоволенні позову Банку до ОСОБА_4 в частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі - 17 834,02 грн. та визнано, що з моменту прийняття постанови скасоване рішення апеляційного суду в частині стягнення заборгованості за процентами втрачає законну силу і подальшому виконанню не підлягає, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на день постановлення такого рішення.

Враховуючи те, що на день ухвалення рішення суду першої інстанції рішення апеляційного суду Одеської області від 08.08.2017 р. було чинним, тому суд вірно прийшов до висновку щодо наявності преюдиційного факту.

Окрім того, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не є коректним та не відповідає вимогам ст. 15 ЦК України, оскільки суд може визнати правочин недійсним, а не визнати його незаконним. Визнання розрахунку заборгованості таким, що не відповідає вимогам Закону не є самостійним способом захисту, а є підставою для спростування самого розрахунку заборгованості за кредитним договором в цивільній справі про стягнення заборгованості, як доказу по справі.

Матеріали справи не місять доказів того, що ОСОБА_4 була позбавлена можливості звернутись із зустрічним позовом про визнання правочину недійсним чи можливості спростувати розрахунок заборгованості у цивільній справі № 523/8133/16-ц, чим захистити своє порушене право.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 квітня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова