ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/9758/16-ц Головуючий суддя І інстанції Курганникова О.А.
Провадження № 22-ц/818/503/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Відшкодування шкоди
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м.Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерної компанії «Харківобленерго» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 липня 2017 року, ухваленого у складі судді Курганникової О.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерної компанії «Харківобленерго», третя особа ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з із вказаним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому з урахуванням уточнення, просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 93621,15 грн, моральну шкоду в розмірі 70000,00 грн та відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що 09 червня 2016 року близько 9:00 годин в смт Кочеток Чугуївського району Харківської області він, керуючі автомобілем «SКODA ОСТАVІА» р.н. НОМЕР_1, який належить йому на праві приватної власності, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду за участю вантажного фургону УАЗ 3909 д.н. НОМЕР_2 належного на праві власності АК «Харківобленерго». Відповідно до постанови Печенізького районного суду від 10.08.2016 року, яка набрала законної сили 23.08.2016, винуватцем ДТП визнано гр. ОСОБА_4 працюючого водієм АК «Харківобленерго», який керував зазначеним транспортним засобом належним АК «Харківобленерго».

Посилався на звіт дослідження спеціаліста-автотоварознавця № 269/2016 від 29.06.2016, згідно якого позивачу, як власнику пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу «SКODA ОСТАVІА» д.н. НОМЕР_1, було завдано матеріальний збиток розміром 163621,15 грн. Відповідно до договору страхування цивільно-правової відповідальності А18909471 від 05.12.2015 ПрАТ «УПСК» здійснив позивачу виплату страхового відшкодування матеріальної шкоди у максимально визначеному лімітом розмірі 50 000 грн.

Залишки автомобіля «SКODA ОСТАVІА» д.н. НОМЕР_1, позивачем були продані, відповідно до договору купівлі-продажу №6342/2016/128978, ОСОБА_5 за 20000,00 грн.

Проте, на теперішній час залишається невідшкодованою позивачу завдана внаслідок ДТП майнова шкода у розмірі 93621,15 грн.

Позивач звертався до відповідача із вимогою відшкодувати завданої йому майнової шкоди у добровільному порядку, проте відповідач на його пропозицію не погодився, у зв'язку із чим він був вимушений звернутися до суду з цим позовом.

Окрім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач вказував, що зазнав значних фізичних та душевних страждань, у зв'язку з чим з урахуванням вимог розумності та справедливості, просив суд стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування завданої йому моральної шкоди кошти у розмірі 70 000 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач АК «Харківобленерго» заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Послався на те, що у даному випадку транспортний засіб вважається знищеним, тому його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Грошова сума у розмірі 20000,00 грн., за яку позивач реалізував вказаний автомобіль, нічим не підтверджена, експертний висновок про його ринкову вартість відсутній. Крім того вказав, що позивачем не надано жодного належного доказу в підтвердження доводів, що є підставами для стягнення моральної шкоди.

Третя особа ОСОБА_4 до судового засідання не з'явився, повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Надав до канцелярії суду письмові заперечення, в яких заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 липня 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до Акціонерної компанії «Харківобленерго», третя особа ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Стягнуто з Акціонерної компанії «Харківобленерго» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 93621,15 грн.

Стягнуто з Акціонерної компанії «Харківобленерго» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Стягнуто з Акціонерної компанії «Харківобленерго» на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 2376,21 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АК «Харківобленерго» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначено, що при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального і процесуального права внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вказано, що з огляду на фактичне знищення автомобіля позивача, йому мала бути відшкодована різниця вартості автомобілю до аварії та його вартості після. Послались на те, що судом безпідставно було встановлено вартість залишків автомобіля на підставі наданого позивачем договору, оскільки така вартість мала бути визначена із залученням експертів.

Зазначено, що позивачем не було доведено завдання йому моральної шкоди, судом невірно було розподілені судові витрати.

Представником позивача - ОСОБА_6 суду було надано заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В обґрунтування заперечень послався на те, що відповідач мав усі процесуальні можливості для збору і подання доказів на спростування розрахунків позивача. Зауважив, що судом було обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи, про що відповідачем було заявлено вчетверте. Вказав, що доказів вартості залишків автомобіля у сумі більшій, ніж було зазначено позивачем, відповідачем надано не було. Зазначив, що судові витрати були розподілені відповідно до вимог чинного законодавства.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за участі представника позивача ОСОБА_6, позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_7, третьої особи ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_8, допитавши судового експерта ОСОБА_9, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 та ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У ст. 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди:

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

У статті 23 ЦК України передбачено, що:

1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов'язанні ним є страховик).

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статей 28, 29 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» було роз'яснено судам, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до чинної постанови Печенізького районного суду від 10.08.2016 ОСОБА_4 було визнано винним у скоєні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. При цьому судом було встановлено, що 09.06.2016р. близько 9-00 ОСОБА_4 рухався за кермом автомобіля УАЗ-3909 д.н. НОМЕР_2 по вул. Чугуївська, 74-А в смт. Кочеток, Чугуївський р-н Харківської області. Виконуючи лівий поворот, він не переконався у безпеці маневру, створив перешкоду автомобілю «SKODA OCTAVIA» д.н. НОМЕР_1, який виконував обгін, внаслідок чого з вини ОСОБА_4 сталося зіткнення зазначених автомобілів, що спричинило пошкодження даних транспортних засобів (а. с. 13).

Згідно звіту № 269/2016 спеціаліста авто-товарознавця від 29 червня 2016 року матеріальний збиток, завданий власнику автомобілю «SКODA ОСТАVІА» д.н. НОМЕР_1 становить 163621,15 грн. (а. с. 14-16).

Відповідно до страхового Акту № ОЦ/086/000/16/0031 від 30.09.2016р. згідно договору страхування цивільно-правової відповідальності № А18909471 від 05.12.2015 (страхувальник АК «Харківобленерго»), при франшизі 0,00 грн., ПрАТ «УПСК» здійснив потерпілій особі, позивачу ОСОБА_3 виплату страхового відшкодування матеріальної шкоди у максимально визначеному лімітом розмірі 50 000 грн. (а. с.30)

З огляду на те, що автомобіль позивача отримав значні механічні ушкодження внаслідок ДТП, яке було скоєне працівником АК «Харківобленерго», і ця компанія згідно ст. 1172 ЦК України відповідає за дії свого працівника під час виконання трудових обов'язків, внаслідок значного пошкодження свого автомобіля позивач зазнав душевних страждань, тому відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що внаслідок цього позивачу було завдано моральної шкоди.

Сума моральної шкоди, яку позивач просив стягнути з відповідача АК «Харківобленерго» суд вважав надмірною та доведеною лише в розмірі 1000,00 гривень. В цьому питанні суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що у зв'язку з ДТП позивач переніс сильні емоційні хвилювання, що в свою чергу призвело до стану емоційного пригнічення. При вирішенні питання що до розміру моральної шкоди суд першої інстанції правильно враховав характер та обсяг фізичних та душевних страждань ОСОБА_3 Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. суд першої інстанції правильно застосував загальні засади цивільного законодавства - розумність, виваженість та справедливість, передбачених у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції стосовно особи, відповідальної за завдану шкоду, АК «Харківобленерго», якій належав автомобіль, яким керувала особа, визнана винуватою у скоєнні ДТП - ОСОБА_4, та про доведеність факту матеріальної і моральної шкоди, розмір моральної шкоди, Ці висновки суду першої інстанції належним чином вмотивовані, відповідають наявним у справі доказам, суд правильно застосував вказані норми матеріального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхиляє, за недоведеністю.

Проте, рішення суду про відшкодування матеріальної шкоди не відповідають нормам матеріального права, суд неповно з'ясував обставини, що стосуються розміру майнової шкоди, завданої позивачу, внаслідок чого помилився у своїх висновках в цій частин.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України (ч. 1 ст. 61 ЦПК України в редакції Кодексу чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що оскільки ДТП сталося з вини ОСОБА_4 під час виконання ним своїх трудових обов'язків на посаді водія АК «Харківобленерго» - заподіяна шкода повинна бути відшкодована позивачу ОСОБА_3 у повному обсязі у розмірі 93621 грн.15 коп. за рахунок АК «Харківобленерго». Суд першої інстанції при цьому врахував висновки звіту спеціаліста авто-товарознавця про розмір матеріального збитку, завданого позивачу - володільцю автомобіля «SКODA ОСТАVІА» д.н. НОМЕР_1 в сумі 163621,15 грн. та отримане ним від ПрАТ «УПСК» страхове відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП його автомобілю, у максимально визначеному у договорі лімітом розмірі 50 000 грн. (франшиза - 0,00), а також - 20 000 грн., які суд вважав отриманими позивачем на підставі договору купівлі - продажу від 15.10.2016, згідно якому ОСОБА_3 продав свій автомобіль «SКODA ОСТАVІА» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 за ціною 20000,00 грн.

Однак при цьому всупереч вимог ст.ст. 263-265 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення, належного аналізу наявних у справі доказів, мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи в межах предмету та підстав заявленого позову, щодо наявності чи відсутності підстав для його задоволення, - суд першої інстанції не з'ясував вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля позивача, а також - дійсну ринкову вартість проданих залишків автомобіля.

На підтвердження своїх доводів про вартість залишків ушкодженого внаслідок ДТП автомобіля позивач надав до суду першої інстанції копію договору купівлі-продажу 6342/2016/28978, укладеного 15.10.2016 про продаж позивачем ОСОБА_3 ОСОБА_5 вищевказаного автомобіля за 20 000 грн. (а. с. 58-59).

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги, що в тексті договору купівлі-продажу відсутні відомості про те, що вказану суму 20 000 грн., яка визначає вартість пошкодженого автомобіля, покупець передав продавцю. Позивач всупереч свого процесуального обов'язку, ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав до суду належних, допустимих і достатніх письмових доказів, передбачених ст.ст. 76-80 ЦК України, про дійсну ринкову вартість проданих ним залишків автомобіля, що у світлі вказаної норми ст.ст. 22, 1167 ЦК України входить до предмету доказування по цій справі.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п. 7.17. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (зареєстровано в МЮ України від 24 листопада 2003 р. за № 1074/8395) якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.

Вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися (п. 7.18 вказаної Методики).

У разі наявності даних щодо продажу аналогічного КТЗ у такому самому технічному стані за вартість утилізації КТЗ, що оцінюється, може прийматися ціна продажу зазначеного аналогічного КТЗ (пункт 7.19. Методики).

Згідно п. 8.2. названої Методики вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов:

а) якщо вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість, тобто С вр >= С;

б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ (Сврз) і втрати товарної вартості (ВТВ) не менша за ринкову вартість КТЗ за умови, що Свр <= С.

в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог виробника.

Отже, за змістом ст.ст. 28-30 вказаного Закону України № 1961-IVта п.п. 7.17-7.19, 8.2 Методики якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням фізичної зношеності та втрати товарної вартості чи вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (без врахування зношеності та втрати вартості) перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, - розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Такий висновок відповідає правовій позиції, яка була викладена у постанові КЦС ВС від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц щодо застосування наведених норм Закону України № 1961-IV, яку суд апеляційної інстанції враховує у даній справі.

Крім того, у вказаній постанові касаційного суду було зазначено наступне.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

За змістом указаної правової норми транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Заперечення представника відповідача щодо відсутності належної оцінки вартості пошкодженого автомобіля «SКODA ОСТАVІА» д.н. НОМЕР_1 та необґрунтованої суми його продажу у розмірі 20 000,00 грн. суд не прийняв з посиланням в оскарженому рішенні на те, що відповідач не довів свої заперечення проти позову, а проведення призначеної судом авто-товарознавчої експертизи, фахівцями Харківського НДЕКЦ МВС України виявилось не можливим.

Однак при цьому суд першої інстанції не звернув уваги, що призначена за клопотанням відповідача - АК «Харківобленерго» ухвалою суду першої інстанції судова експертиза не була проведене не з вини цього відповідача, про що свідчить лист Харківського НДЕКЦ від 11.05.2017 № 19/121/5-5757 про неможливість вирішення поставлених на розгляд експертів питань у зв'язку з відсутністю довідкових матеріалів та доступу до програмного комплексу «Audatex» (т. 1 а. с. 79).

У статті 2 ЦПК України зазначені завдання та основні засади цивільного судочинства:

1. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

2. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на це слід визнати необґрунтованою і такою, що порушує визначений у ст. 11 ЦПК України принцип пропорційності та не відповідає завданню цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) відмова суду у задоволенні заявленого в межах передбачених ст.ст. 12, 43, 81 ЦПК України процесуальних прав та обов'язків клопотання представника АК «Харківобленерго» про призначення судової авто-товарознавчої експертизи для перевірки доводів позивача та заперечень відповідача щодо розміру майнової шкоди, завданої позивачу в результаті ДТП.

Тому, відповідно до ст. 307 ЦПК України ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2018 року за заявою АК «Харківобленерго» по справі було призначено судову авто-товарознавчу експертизу.

Згідно висновків судової авто-товарознавчої експертизи № 22684 від 03.01.2019 року:

1.Вартість відновлювального ремонту автомобіля «SКODA ОСТАVІА» д.н. НОМЕР_1 складає 281865,27 грн.;

2.Ринкова вартість автомобіля «SКODA ОСТАVІА» д.н. НОМЕР_1 станом на момент ДТП (09.06.20160 складала 175605,70 грн.;

3.Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «SКODA ОСТАVІА» д.н. НОМЕР_1 в результаті ДТП (09.06.2016) складає 175605,70 грн.

4.Ринкова вартість автомобіля «SКODA ОСТАVІА» д.н. НОМЕР_1 після ДТП (09.06.2016) складає 58033,24 грн. (т. 2 а.с. 13-18).

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції було допитано судового експерта ОСОБА_9

Експерт, перебуваючи під присягою, на питання представника відповідача - АК «Харківобленерго» пояснив, що:

1.Згідно п. 8.2 (а) Методики вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Skoda Octavia» р.н. НОМЕР_1 в результаті ДТП (09.06.2016) дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент ДТП.

Різниця вартостей матеріального збитку, яка визначена у висновку № 22684 від 03.01.2019 і звіту №269/2016 ФО-П ОСОБА_10 від 29.06.2016 обумовлена тим що оцінювач ОСОБА_10 визначив ринкову вартість транспортного засобу іншої комплектації.

Як зазначено у висновку судового експерта № 22684 від 03.01.2019, автомобіль «Skoda Octavia» р.н. НОМЕР_1 має комплектацію «Elegance», яка визначена, відповідно до п. 6.1 Методики. Визначальним при цьому є ідентифікаційний номер VIN.

2. Згідно п. 6.3.3. Методики: за рік виготовлення КТЗ приймається календарна дата його виготовлення з обов'язковим зазначенням при цьому дня та місяця цього року. Якщо календарну дату виготовлення визначити неможливо, то за основу береться модельний рік виготовлення.

Згідно п. 6.3.2. Методики, календарний і модельний роки виготовлення КТЗ можуть також визначатися за розпізнавальною частиною VIN-коду (останні 8 знаків VIN-коду за даними виробника дозволяють встановити дату виготовлення КТЗ). Згідно інформації зашифрованої у VIN-коді виробником та визначеної за допомогою відкритих довідників в мережі Інтернет (https://carinfo.kiev.ua/; https://octinfo.com; https://exist.ua) - календарна дата виготовлення автомобіля - 21.09.2004.

Оскільки календарну дату виготовлення визначити можливо, вона являється пріоритетнішою за визначену на основі модельного року виготовлення, яку використовував оцінювач у своєму звіті.

3. Згідно п. 7.37. методики значення коефіцієнта фізичного зносу визначається за формулою: Ез = 1-С/Цн (3). Згідно інформації, зашифрованої у VIN-коді виробником, календарна дата виготовлення автомобіля - 21.09.2004, таким чином строк експлуатації автомобіля на момент ДТП (09.06.2016) складає 11,75 року. Згідно п. 7.41: для складників КТЗ тільки зі строком експлуатації понад 12 років значення Ез приймається рівним 0,7.

У висновку судової авто-товарознавчої експертизи №22684 коефіцієнт фізичного зносу, визначений за формулою (13), складає 0.67, оскільки строк експлуатації автомобіля менший за 12 років.

4. Визначення вартості матеріального збитку визначається відповідно до вимог п.п. 8.2-8.3 Методики. Оскільки розрахунок вартості матеріального збитку (У) в даному випадку підпадає під умови зазначені в п. 8.2(а) Методики: Свр>=С (21), то розрахунок величини У за формулою, зазначеною у п. 8.3 (У=Ср+См+Сс*(1-Ез)+ВТВ (24)), не використовується, та, згідно 8.2(а), величина У дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження (С).

Представники відповідача та третьої особи висновок експерта не визнали. Вважали, що судовий експерт не є компетентним. Однак належних і допустимих доказів на спростування висновків судового експерта та його пояснень, які були надані в суді апеляційної інстанції, - не було надано. Доводи представника АК «Харківобленерго» про те, що висновки судового експерта щодо дати випуску знищеного внаслідок ДТП транспортного засобу, який належав позивачу, не відповідають вказаній Методиці, яку судовий експерт правильно застосував і вирахував дату випуску транспортного засобу позивача на підставі даних VIN коду згідно довідкової інформації з відповідних ресурсів в мережі Інтернет, на які послався експерт у своєму висновку. Лише у разі відсутності такої інформації експерт повинний згідно Методики використовувати данні VIN коду про модельний рік.

Таким чином, оскільки висновки судового експерта є більш обґрунтованими, судовий експерт більш точно встановив дату виготовлення пошкодженого транспортного засобу та його комплектацію, колегія суддів відповідно до ст. 307 ЦПК України бере їх уваги та відхиляє звіт оцінювача, який в цьому питанні має меншу точність.

Крім того, згідно висновку судового експерта, і в цій частині йому відповідає звіт оцінювача, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу є меншої ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження, а тому не можна вважати, що його відновлення є економічно недоцільним, тобто він не вважається фізично знищеним.

З цих підстав колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи позову та апеляційної скарги.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи позивача про те, що пошкоджений автомобіль було продано за 20 000 грн., за їх недоведеністю і для встановлення дійсної вартості продажу залишків пошкодженого авто бере до уваги висновок судового експерта про ринкову вартість автомобіля «SКODA ОСТАVІА» д.н. НОМЕР_1 після ДТП (09.06.2016) в сумі 58033,24 грн.

З урахуванням наведеного, а також отриманої потерпілим суми страхової суми 50 000 грн, (при франшизі - 0,00 грн.) відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України розмір завданої позивачу внаслідок ДТП майнової шкоди складає:

175605,70 - 58033,24 - 50 000 страхового відшкодування = 67572,46 грн., а не 93621,15 грн., які помилково стягнув суд першої інстанції.

Щодо доводів скарги на недоцільність стягнення на користь позивача витрат на оцінку пошкодження транспортного засобу.

Відповідно до чинної на час перегляду справи апеляційним судом ч.ч. 6-9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, не ґрунтується на вимогах закону аргумент скарги про недоцільність компенсації позивачеві витрат на оцінку пошкодження транспортного засобу.

З огляду на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення районним судом не було повно досліджено та встановлено всі обставини, що маються значення для справи, суд помилився із застосуванням вказаних норм матеріального права, апеляційної інстанції на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює рішення.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерної компанії «Харківобленерго» - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 липня 2017 року - змінити.

Зменшити розмір стягнення з Акціонерної компанії «Харківобленерго» юридична адреса: м. Харків, вул. Плеханівська, 149 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди до 67572 (шістдесят сім тисяч п'ятсот сімдесят два) гривень 46 коп.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 липня 2017 року в частині стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 10 квітня 2019 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.