У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2019 Справа №607/1566/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливка Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Зарічної О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 21 січня 2019 року подав до суду позов до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на: земельну ділянку, площею 0,0861 га що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); незавершене будівництво, незакінчений будівництвом багатоквартирний житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_2; нежитлове приміщення офісу, що за адресою: АДРЕСА_3; будинковолодіння в складі житлового будинку загальною площею 365,2 кв.м. та господарські будівлі розташовані в АДРЕСА_1; земельну ділянку, площею 0,0636 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_2; 1/3 частину приватизованої квартири за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 64,9 м.кв.

Одночасно із поданням позову, позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2, зокрема на: земельну ділянку, площею 0,0861 га що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); незавершене будівництво, незакінчений будівництвом багатоквартирний житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; нежитлове приміщення офісу, що за адресою: АДРЕСА_3; будинковолодіння в складі житлового будинку загальною площею 365,2 кв.м. та господарські будівлі розташовані в АДРЕСА_1; земельну ділянку, площею 0,0636 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_2; 1/3 частину приватизованої квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 64,9 м.кв. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 становить 100000 гривень, відтак вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, оскільки йому (ОСОБА_1) відомо, що відповідач вчиняє заходи щодо відчуження належного їй нерухомого майна.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд приймає до уваги наступні обставини:

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно з ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вимогами п. 3-4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до роз'яснень п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову судом беруться до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Частина 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом наведеного, жодне з положень Конвенції не може бути витлумачене як таке, що легітимізує набуття права власності одним суб'єктом за рахунок протиправного позбавлення майнового права іншого суб'єкта, із відмовою, до того ж, у можливості захисту порушеного права. Кожен, чиї права та свободи було порушено має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (Статті 13 і 14 Конвенції).

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Диспозиція ст. 149 - 153 ЦПК України, яка дозволяє суду забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно носить оціночний характер судом ризиків заподіяння шкоди інтересам позивача.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Суд звертає увагу на те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. У поданій заяві про забезпечення позову позивач обмежився лише зазначенням, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не навівши достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову, зокрема позивачем не долучено жодних доказів на підтвердження того, що відповідачем вчиняються дії спрямовані на відчуження нерухомого належного їй майна, а саме: земельної ділянки, площею 0,0861 га що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); незавершеного будівництва, незакінченого будівництвом багатоквартирного житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_2; нежитлового приміщення офісу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; будинковолодіння в складі житлового будинку загальною площею 365,2 кв.м. та господарські будівлі розташовані в АДРЕСА_1; земельної ділянки, площею 0,0636 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_2; 1/3 частини приватизованої квартири за адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 64,9 м.кв. Разом із цим, заявником не доведено наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

З огляду на зазначені обставини, беручи до уваги, що накладення арешту на майно відповідача є заходом, який призводить до суворих обмежень для власника та вказані дії можуть призвести до порушень конституційних прав відповідача по справі, суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 149-153, 261, 353, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складання повного тексту ухвали суду - 23 січня 2019 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка