Провадження № 2/641/188/2019 Справа № 641/4424/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Колодяжної І.М.

за участю секретаря судового засідання Ягодіній М.С.,

справа №641/4424/18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: здійснити поділ спільного майна подружжя; виділити у власність позивача квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої становить 22 000 дол. США ( 577 060 грн.).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі . Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області шлюб розірвано. В період шлюбу сторонами придбано майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 ,яка є об,єктом спільної сумісної власності подружжя .На теперішній час відповідач мешкає у РФ ,документи на квартиру в м. Харкові оформлені на відповідача та у позивача немає доступу до них.

Ухвалою суду від 03 вересня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

01 жовтня 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява відповідача до ОСОБА_1 про стягнення на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісяця ,і до досягнення старшою дитиною повноліття , але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обгрунтування зустрічного позову зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07.06.2017 року розірвано .Постановою Луганського апеляційного суду від 16.08.2018 року рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07.06.2017 року залишено без змін. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. З літа 2014 року сторони мешкають окремо. Матеріальний стан ОСОБА_2 складний. Відповідач ОСОБА_1 працює, має стабільний дохід, інших малолітніх дітей не має, але матеріальну допомогу не надає. ОСОБА_2 має мінливі заробітки , та вважає, що батько дітей взмозі сплачувати аліменти на двох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. на місяць.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2018 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об,єднано в одне провадження з первісним позовом.

12 грудня 2018 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом витребувані докази по справі.

Представник позивача за основним позовом ОСОБА_5 в судове засідання не з,явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Основний позов підтримав, зустрічний позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей визнав частково ,у розмірі 1000 грн. на кожну дитину , щомісяця.

Представник відповідача за основним позовом ОСОБА_6 в судове засідання не з,явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Основний позов визнала , зустрічний позов підтримала в повному обсязі .

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07.06.2017 року розірвано. Постановою Луганського апеляційного суду від 16.08.2018 року рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 07.06.2017 року залишено без змін.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна від 04.04.2018 року , квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі- продажу , за р.№456 від 06.06.2012 року , посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_7

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, оскільки сторонами було визнано факт набуття вищезазначеного майна в період шлюбу, а тому згідно ч.1 ст.82 ЦПК України зазначений факт не підлягає доказуванню.

Згідно з ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Частинами 1,2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином , аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку , що позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ майна та визнання за ним права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 А в м. Харкові підлягають задоволенню.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами , що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та неповнолітні діти : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкають за адресою: Московська область , м. Щелкове, мкр-н Фінський 3 кв. 341.

Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України , за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У відповідності зі ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами по даній справі згоди на виконання обов'язків по утриманню дітей не досягнуто.

Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум в розрахунку на місяць на дітей віком від 6 до 18 років встановлений у розмірі 2027 грн.

Відповідно 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років складає 1013 грн. 50 коп.

Суд, враховуючи матеріальне становище сторін, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дітей , вважає що є підстави для задоволення по зустрічного позову ОСОБА_2 частково , а саме: стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1013,50 грн. , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , на кожного .

Разом з тим, вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення аліментів в більшому розмірі до задоволенню не підлягає, оскільки позивач ОСОБА_4 не надала суду відповідні докази, які б стали підставою для стягнення аліментів відповідно до заявлених вимог.

У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей , судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 704,80 гривень, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову (на день подачі позову) , підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 01 жовтня 2018 року.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Провести поділ майна подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме : квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1013 (одна тисяча тринадцять ) грн. 50 коп. , щомісяця , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , на кожного , починаючи з 01 жовтня 2018 року і до повноліття дітей , або зміни матеріального становища сторін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Розмір аліментів , визначений судом у твердій грошовій сумі , підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або підписання рішення суду без його проголошення у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання , яким завершується розгляд справи.

У відповідності до п. 15 .5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціювання Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками через Комінтернівський районний суд м. Харкова.

Позивач за основним позовом та відповідач за зустрічним позовом : ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, адреса реєстрації: Луганська область , м. Міусинськ , вул. Леніна 20 А.

Відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом : ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_2, адреса реєстрації АДРЕСА_4, адреса проживання: РФ, Московська область м. Щелкове , мкр-н Фінський . 3 кв. 341.

Суддя: ОСОБА_8