Єдиний унікальний номер 236/3136/18 Номер провадження 22-ц/804/383/19
Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Агєєва О.В., Будулуци М.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщені суду в місті Бахмуті цивільну справу №236/3136/18

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, правничої допомоги,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 листопада 2018 року,

(суддя - Саржевська І.В. рішення ухвалено у м. Лиман, повний текст судового рішення складено 13 листопада 2018 року),

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із зазначеною позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 14 527,37 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 96 211,60 гривень, компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 2 121,20 грн., посилаючись на те, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем до 29.06.2017, звільнена за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив їй зазначену заборгованість.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково:

стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за липень 2016 року - 3 821,85 грн., березень 2017 року - 2 689,90 грн., квітень 2017 - 3 275,80 грн., травень 2017 - 1 050,73 грн., червень 2017 - 1 508,35 грн., а всього - 12 346,63 грн., з якої вирахувані всі обов'язкові платежі та податки;

стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат по заробітній платі в розмірі 2 117,96 грн.;

стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1, судові витрати на правничу допомогу у розмірі 128,20 грн.;

відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13.11.2018 року скасувати в частині стягнення заборгованості із заробітної плати та суми інфляційних втрат по заробітній платі у розмірі 14 464,59 грн.; в іншій частині залишити оскаржуване рішення без змін; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «Українська залізниця» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зокрема відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у нього перед позивачем заборгованості із заробітної плати, оскільки надана до суду первинна документація, а саме табель обліку робочого часу не відповідає нормам діючого законодавства (Наказ Державного комітету статистики №489 від 05.12.2008 року). Крім того, на думку скаржника судом першої інстанції помилково не застосовано Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року до вимоги про стягнення заробітної плати.

Також, відповідач посилається на алгоритм, затверджений рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 30.06.2016 року, протокол № 32, як на підтвердження того, що в нього немає заборгованості перед відповідачем за липень 2016 року. Згідно із зазначеним алгоритмом заборгованість перед позивачем не є заробітною платою нарахованою ним, а заборгованістю іншої особи ДП «Донецька залізниця», яка й мала забезпечити своєчасну виплату заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, правничої допомоги, сумарна вартість яких дорівнює 112 860,17 грн.

Враховуючи те, що апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1, ОСОБА_1 з 01.09.1986 року працювала на посаді інженера 1 категорії сектору експлуатації системи і задач виробничого відділу впровадження та експлуатації АСУ вантажних перевезень ВП « Інформаційно-обчислювальний центр» ДП «Донецька залізниця».

15.04.2016 року «Інформаційно-обчислювальний центр» ДП «Донецька залізниця» на підставі Закону України від 23.02.2012 року № 4442-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200, реорганізована шляхом перетворення у виробничий підрозділ «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»; 01.08.2016 року наказом № 1/0С від 29.07.2016 року у зв'язку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» з позивачкою продовжено дію безстрокового трудового договору на посаді інженера 1 категорії сектору експлуатації системи і задач виробничого відділу впровадження та експлуатації АСУ вантажних перевезень ВП «Інформаційно-обчислювальний центр» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.12,14,17).

Згідно наказу від 29.06.2017 року № 2412/ДН-ОС ОСОБА_1 звільнено з 29.06.2017 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін (а.с.21). Наказ видано структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 6 днів відпустки (а.с. 21).

Позивачем надані суду в підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи за липень 2016 року, за період з березня по червень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): липень 2016 року -3 821,85 грн., березень 2017 року 5 127,76 грн., квітень 2017 - 3 275,80 грн., травень 2017 - 1 050,73 грн., червень 2017 - 1 508,35 грн. (з урахуванням компенсації за невикористані 6 днів відпустки (а.с.28-32). В розрахункових листах за березень - травень 2017 року міститься інформація про оплату за час простою.

Крім того позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, згідно з якими: за березень 2017 року позивачкою відпрацьовано -10 днів, за квітень -червень 2017 року позивачкою відпрацьовано «0» (а.с.23-26).

ОСОБА_1 згідно із довідкою та копією видаткового касового ордеру № 1859 від 11.09.2017 року виплачено за період з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року заборгованості по заробітній платі в розмірі 2 437,96 грн., документально підтверджено (а.с.81-82).

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач та відповідач перебували у трудових відносинах, які закінчились звільненням першого за згодою сторін 29.06.2017 року. Позивачем надані до суду підтвердження факту не виплати заробітної плати та оплати за час простою в день звільнення, гарантовані Конституцією України, нормами КЗпП, Закону України «Про оплату праці». Крім того, ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та є регіональною філією даного товариства.

Такі висновки суду є правильними.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Положеннями частини 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов'язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв'язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заборгованості заробітної плати, табелів обліку використання робочого часу, наявності заборгованості з виплати заробітної плати на користь позивача за липень 2016 року та період з березня по липень 2017 року, в які входить компенсація за 6 днів невикористаної відпустки.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростований.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, є безпідставними з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятої у відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі, на базі Державного підприємства «Донецька залізниця», згідно додатку № 1.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця».

Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства.

З цих же підстав є необґрунтованими і доводи апеляційної скарги про те, що відповідальність за несвоєчасну виплату заробітної плати за липень 2016 року в сумі 3 821 грн. 85 коп. має нести підприємство, що здійснювало її нарахування - ДП «Донецька залізниця». Крім того, як зазначено в апеляційній скарзі заборгованість за період роботи позивачки в ДП «Донецька залізниця» була прийнята ПАТ «Укрзалізниця» (хоча і на особливих умовах) згідно з Алгоритмом, затвердженим рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 30.06.2016 року. Довідкою, доданою ПАТ «Укрзалізниця» до Алгоритму, підтверджений факт невиплати позивачці заробітної плати за липень 2016 року. Тобто, сам факт прийняття ПАТ «Укрзалізниця» заборгованості перед позивачкою свідчить про правомірність заявлених позовних вимог позивачки про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Крім того суд першої інстанції правомірно врахував Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 20 березня 2017 року, відсутня вина відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 та ст.237-1 КЗпП України у цій справі. Разом з тим, наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов'язку виплати заробітної плати працівнику, яка не була своєчасно, а саме в березні 2017 року, коли настали події, які унеможливили зв'язок з виробничими об'єктами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та нарахування та виплату заробітної плати (в чому відсутня вина працівника), звільнена, що позбавило б ПАТ «Укрзалізниця», як вищестоящу організацію, нести відповідальність за невиплату позивачці заробітної плати з 16 березня 2017 року по 29 червня 2017 року у зв'язку з неможливістю це зробити його структурним підрозділом.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, що відповідно до ст.. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 18 січня 2019 року.

Суддя-доповідач О.С. Санікова