Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 534/1677/16-ц

провадження № 61-20344св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа ? приватний нотаріус Комсомольського (Горішньоплавнівського) міського нотаріального округу Скрит Ліна Георгіївна,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 січня 2017 року у складі судді Крикливого В. В. та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Карпушина Г. Л., Триголова В. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 Звернувшись до нотаріальної контори, після смерті батька, вона дізналася про те, що у жовтні 2010 року її батько склав заповіт на користь ОСОБА_2 , яка є чужою людиною.

Посилаючись на те, що заповідач зловживав алкогольними напоями та під час оформлення заповіту міг знаходитися у стані сп`яніння або під впливом тиску, не усвідомлював значення своїх дій та не міг повноцінно керувати ними, просила визнати заповіт недійсним та визнати за нею, як спадкоємцем першої черги за законом, право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними. Доводи позивача про те, що померлий батько зловживав алкогольними напоями, склав заповіт під впливом тиску, не усвідомлював значення своїх дій, ґрунтуються виключно на її припущеннях, які вона зробила лише з того, що батько нібито обіцяв після смерті залишити їй своє майно. Будь-яких доказів на підтвердження наявності сумнівів у психічному здоров`ї спадкодавця, в тому числі перебування його на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, суду надано не було. Підстав для призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи судом не встановлено. Останнім часом позивач спілкувалася з батьком виключно шляхом телефонних розмов, не була обізнана про його одруження з відповідачем та про його хворобу, від якої він помер.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 січня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують. Доводи позивача про те, що при огляді заповіту у судовому засіданні місцевого суду вона виявила сумнів щодо справжності підпису її батька в оспорюваному заповіті, не заслуговують на увагу, оскільки таку вимогу з вказаної підстави позивач не заявляла, позовна заява не містить такої вимоги з вказаної підстави і це підтверджується також тим, що, позивач сама зазначає, що такий сумнів виник у неї лише у судовому засіданні. Позивач не зазначала таку підставу для визнання заповіту недійсним, як перебування батька на час складання заповіту у такому психічному стані, у результаті чого він не усвідомлював значення своїх дій та не міг повноцінно керувати ними, позивач у суді першої інстанції підстави позову не уточнювала та не змінювала, а тому її клопотанняпро призначення експертизи виходить за межі підстав позову. Будь-яких доказів на підтвердження наявності сумнівів у психічному здоров`ї спадкодавця для призначення експертного дослідження суду надано не було, а тому судом першої інстанції правомірно було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася через засоби поштового зв`язку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій, неправомірно відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи для встановлення психічного стану спадкодавця на момент складання заповіту, чим було позбавлено позивача можливості довести свої позовні вимоги.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 534/1677/16-ц з Комсомольського міського суду Полтавської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року матеріали цивільної справи № 534/1677/16-ц передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 05 червня 2019 року № 594/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-20344св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року цивільну справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених фактичних обставин справи:

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3

22 серпня 2008 року ОСОБА_3 уклав шлюб із ОСОБА_2 , який був зареєстрований у відділі РАЦС Комсомольського МУЮ, актовий запис

№ 240.

18 вересня 2010 року ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Полтавської області Красильниковою О. В.

Згідно заповіту ОСОБА_3 заповів все своє майно, належне йому на день смерті, своїй дружині - ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

За змістом статті 213 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 214 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Як встановлено судами, предметом позовних вимог у даній справі є визнання заповіту недійсним та визнання права на спадкове майно з тих підстав, що на час вчинення заповіту спадкодавець внаслідок об`єктивних обставин, в тому числі, але не виключно, був у стані алкогольного сп`яніння або під впливом тиску, не усвідомлював значення своїх дій та не міг повноцінно керувати ними.

Судом першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовлено у задоволенні клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи з підстав недоцільності проведення такої та ненадання позивачем будь-яких доказів на підтвердження наявності сумнівів у психічному здоров`ї спадкодавця.

Однак, з таким висновком судів попередніх інстанцій повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною четвертою статті 1236 ЦК України передбачено, що чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

У пункті 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 145 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) визначено, що призначення експертизи є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити:

1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, обов`язку сторони довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається, право подавати докази, кореспондує обов`язок суду сприяти реалізації цих прав і обов`язків.

Посилання суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на недоцільність призначення посмертної судово-психіатричної експертизи є помилковим, оскільки справи про визнання правочину недійсним із підстав психічного розладу вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Оскільки, судами було відмовлено у позові за недоведеністю позовних вимог, призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, відповідно до статті 145 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій), є способом доведення ОСОБА_1 факту недійсності заповіту.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги:

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (частина третя

статті 411 ЦПК України).

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлено, а тому судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат:

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховним Судом не змінювалися оскаржені судові рішення та не ухвалювалося нове рішення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення судів попередніх інстанцій втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

В. П. Курило