Справа № 442/464/19 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/745/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в складі судді Павлів З.С. від 22 січня 2019 року у справі за заявою Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області про видачу судового наказу із вимогою про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2019 року у видачі судового наказу за заявою КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області про видачу судового наказу із вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відмовлено.

Дану ухвалу оскаржило КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради.

В апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати. Вважають, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, необ`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи. Зазначають, що споживач ОСОБА_1 користується засобами обліку води, щомісячно подаючи покази лічильника, але жодної оплати за отримані ним послуги не здійснює. Вважають твердження викладене в мотивувальній частині ухвали судом першої інстанції, що «сума боргу станом на січень 2017 року становить 668,55 грн., тобто така виникла ще до січня 2017 року, а тому суд позбавлений можливості встановити безспірність вимоги та чи заявник звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому у видачі судового наказу слід відмовити» є абсурдним, упередженим, незаконним, нічим не обгрунтоване та порушує основні засади цивільного судочинства. Звертають увагу суду на той факт, що суд першої інстанції некоректно вказав суму заборгованості на початок 2017 року, а саме на січень 2017 року сума заборгованості склала 602, 91 грн., а не 668, 55 грн. як вказано в ухвалі про відмову у видачі судового наказу, що в черговий раз засвідчує поверхневість у вивченні справи. Зазначає, що інформація щодо споживача за 2017-2018 роки чітко показує, що ОСОБА_1 продовжуючи отримувати послуги не здійснює жодної оплати. Таким чином не зрозуміло чому суд першої інстанції ставить, під сумнів, що сума заявленого боргу виходить за межі позовної давності. Також звертають увагу, що із заявами про застосування судом позовної давності, як видно з ухвали, ніхто не звертався, а отже суд першої інстанції свідомо порушив право заявника.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів заяви про видачу судового наказу та апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на п.5 ч.1 ст. 165 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», та відмовляючи у видачі судового наказу, виходив з того, що як вбачається з долученої до заяви Інформації по абоненту вищевказана сума боргу у ОСОБА_1 станом на січень 2017 року становила 668,55 грн., тобто така виникла ще до січня 2017 року, а тому суд позбавлений можливості встановити безспірність вимоги та чи заявник звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому у видачі судового наказу слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи 21.01.2019р. КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради звернулося до суду із заявою, у якій просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» 3327,15 грн. Судові витрати стягнути з боржника на користь КП «Дрогобичводоканал».

В обґрунтування заяви посилаються на те, що споживач жодних оплат за отримані послуги не здійснював, в результаті чого станом на 01.01.2019 року за ним обліковується заборгованість в сумі 3327,15 грн., про що свідчить виписка з особового рахунку. За даною адресою встановлений засіб обліку води, відповідно до якого і здійснюються нарахування. Заявник, виконуючи свої обов`язки, постійно надавав послуги з водопостачання та водовідведення, але боржник в повному обсязі оплату за отримані послуги не проводив. 26.11.2018 року КП «Дрогобичводоканал» надіслав листа №6514 про те, що необхідно здійснити оплату заборгованості або укласти договір на розтермінування боргу, однак жодної проплати не здійснено, договір не укладено. Оскільки боржник неналежно виконує свої обов`язки, не сплачує нараховані суми за отримані ним послуги, свідчить про його безвідповідальність чим порушує право заявника на одержання плати за надані послуги у встановлений законом строк.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального а бо спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

За частиною 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спірабо про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, крім іншого, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.

Відповідно до ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі.

Заявник має право відкликати заяву про видачу судового наказу до її розгляду судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Колегія суддів виходить з того, що положення п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України пов`язує строк позовної давності для відмови у видачі судового наказу саме з моментом виникнення права вимоги, а не, наприклад періодом заборгованості.

З матеріалів справи та оскаржуваної ухвали вбачається, що заявник просить видати судовий наказ про стягнення заборгованості станом на 1.01.2019 року в розмірі 3327,15грн.

З Інформації по абоненту ОСОБА_1 вбачається, що розмір заборгованості, період та періодичність її виникнення вказано за 2017 та 2018 роки, однак станом на січень 2017 року сума боргу, яка є частиною боргу про стягнення якого подано заяву становила 602,91грн.

Тобто борг виник та частково існував і до 1.01.2017 року.

Проте заявником не надано ані розрахунку тієї частини боргу ані не вказано за який період така виникла (до січня 2017 року).

Враховуючи вказане, неможливо однозначно встановити безспірність суми, про стягнення якої заявлено вимогу, крім цього така відповідно може перевищувати і трирічний строк позовної давності.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції некоректно вказав суму заборгованості на початок 2017 року, а саме на січень 2017 року сума заборгованості склала 602,91 грн., а не 668,55 грн. то вказане жодним чином не спростовує наявність боргу станом на січень 2017 року та не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Відтак, доводи скарги є необґрунтованими, а скарга відповідно безпідставною, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.

Крім цього, слід роз`яснити заявнику, що у відповідності до ч.2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05.09.2019р.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра