ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7783/18

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/460/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення,

місце ухвалення судового рішення - місто Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 16 січня 2019 року.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4, у якому просила зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з квартири. Заявлені вимоги мотивувала тим, що 10 травня 2007 року батько подарував їй вищевказане житлове приміщення. На момент дарування у квартирі без реєстрації проживала дружина батька, ОСОБА_4, яка після смерті батька мешкає у квартирі і на даний час. Добровільно звільнити помешкання або укласти договір найму відповідач відмовляється, чим створює їй перешкоди у здійсненні свого права власності, а саме, права користування та розпорядження спірним майном.

Рішенням від 14 січня 2019 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов ОСОБА_3 задовольнив. Зобов'язав ОСОБА_4 усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном - квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, вважаючи прийняте рішення незаконним та посилаючись на його ухвалення з грубим порушенням норм процесуального права, що потягло за собою порушення права відповідача на справедливий судовий розгляд, просить скасувати оскаржуване рішення суду, а позовну заяву ОСОБА_3 залишити без розгляду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невмотивовано відхилив клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, зазначивши при цьому, що до вказаного клопотання доданий договір про надання правової допомоги адвокатом Хоменком С.М., а доказів на підтвердження поважності причин неявки останнього надано не було.

Відповідач вказує, що хоча умовами договору і передбачено представництво її інтересів у суді першої інстанції, станом на 09 листопада 2018 року вона не наполягала на участі свого представника у підготовчому засіданні, тому і ордер на здійснення такого виду представництва адвокатом не видавався. Крім цього, звертає увагу, що її представника не було належним чином у передбачений ЦПК України спосіб повідомлено про дату проведення засідання.

Скаржник наголошує на тому, що районний суд безпідставно відмовив їй у прийнятті зустрічного позову до ОСОБА_3, проте у своїй ухвалі від 09 листопада 2018 року з незрозумілих мотивів, усупереч нормам ст. 193 ЦПК України, відмовив у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, який взагалі не існував.

Стверджує, що при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову не можуть бути застосовані приписи ч. 3 ст. 188 ЦПК України, на яку посилається суд, оскільки дана норма закону регулює об'єднання справ в одне провадження, і суд неправильно ототожнив різні за своєю природою поняття «об'єднання справ» та «об'єднання вимог».

Також наголошує на невмотивованості відхилення заявленого нею клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду цивільної справи за її позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним. Предметом її позову є правочин, на підставі якого остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_1, усунути перешкоди у користуванні якою просить ОСОБА_3 у своєму позові.

Вважає, що до розгляду цивільної справи за її позовом суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити законне та обґрунтоване рішення у даній цивільній справі, у зв'язку з чим просить постановити ухвалу про зупинення апеляційного провадження.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, пославшись на ст.ст. 383, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 98, 109 ЖК УРСР, виходив з того, що позивачем повністю доведений факт безпідставного (без належної правової підстави) проживання ОСОБА_4, яка не є членом сім'ї позивача, у спірній квартирі АДРЕСА_1, хоча остання зареєстрована та має право користування квартирою АДРЕСА_2.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 10 травня 2007 року ОСОБА_6 безоплатно передав у власність ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11 червня 2007 року ОСОБА_3 на праві приватної власності в цілому належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10, 11).

З довідки КП «ЖЕК-6» від 16 лютого 2011 року вбачається, що колишній квартиронаймач квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6, 1937 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і знятий з реєстрації 30 грудня 2010 року (а.с. 12).

Інша довідка управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 02 липня 2018 року свідчить про те, що станом на 25 червня 2018 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 значиться ОСОБА_3 як квартиронаймач без реєстрації, зареєстрованих осіб у квартирі не значиться (а.с. 13).

З висновку про результати перевірки за зверненням ОСОБА_3 від 01 червня 2018 року, затвердженого начальником ЧВП ГУ НП в Чернігівській області, вбачається, що позивач звернулась до поліції з проханням вжити заходів щодо колишньої дружини покійного батька - ОСОБА_4, яка відмовляється звільнити квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14). В ході перевірки ОСОБА_4 пояснювала, що вказану квартиру придбали разом з чоловіком у 1996 році за спільні кошти, а після смерті останнього у 2010 році продовжувала утримувати житло та сплачувати за комунальні послуги.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням у даній цивільній справі, ОСОБА_4 звернулась з апеляційною скаргою, доводами якої є недотримання судом першої інстанції процесуальних норм при проведенні підготовчого засідання та вирішенні питання про прийняття її зустрічного позову і зупинення провадження у справі. Судове рішення в частині задоволення позовних вимог із наведених у мотивувальній частині рішення підстав відповідачем не оскаржується.

Статтею 198 ЦПК України визначений порядок проведення підготовчого засідання. Так, згідно з ч. 1 даної норми, підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження, зокрема у випадках, визначених ч. 2 ст. 223 цього Кодексу (ч. 2 ст. 198 ЦПК України).

Ухвалою від 06 серпня 2018 року Деснянський районний суд м. Чернігова відкрив провадження у даній цивільній справі (а.с. 18-19). Підготовче засідання було призначено на 05 вересня 2018 року з викликом учасників справи.

У встановлений суддею строк відповідачем був наданий відзив на позовну заяву (а.с. 36-37). Одночасно ОСОБА_4 подала зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним (а.с. 39-43).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2018 року на підставі розпорядження керівника апарату Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 жовтня 2018 року № 203 визначено нового головуючого суддю Карапуту Л.В. (а.с. 26, 27).

Ухвалою від 24 жовтня 2018 року суддя Карапута Л.В. прийняла цивільну справу до свого провадження та призначила підготовче засідання у справі з викликом учасників справи на 09 листопада 2018 року (а.с. 28-29). Копія вказаної ухвали була отримана відповідачем 25 жовтня 2018 року, про що свідчать відмітки у повідомленнях про вручення поштового відправлення (а.с. 32, 33).

08 листопада 2018 року ОСОБА_4 на адресу суду було подане клопотання про відкладення підготовчого засідання, призначеного на 09 листопада 2018 року, у зв'язку з її хворобою, на підтвердження чого надано копію листка непрацездатності (а.с. 53). Також до клопотання відповідачем додано договір про надання правової допомоги, укладений з адвокатом Хоменком С.М. (а.с. 55).

У ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України зазначено, що при розгляді справи в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим кодексом. Такими заявами є: позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Положеннями ст. 189 ЦПК України визначено завдання підготовчого провадження. До них відноситься: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з'ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та збирання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче засідання має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Апеляційний суд вважає, враховуючи строки проведення підготовчого засідання та його завдання, наявність у матеріалах справи відзиву ОСОБА_4 на позов та її письмового клопотання про прийняття зустрічного позову, що районний суд, відхиливши клопотання відповідача про відкладення підготовчого судового засідання, не порушив норм цивільно-процесуального кодексу, які регламентують його проведення. При цьому у підготовчому засіданні було вирішено клопотання ОСОБА_4 про об'єднання позовів і за допомогою відзиву з'ясовано правову позицію відповідача щодо предмету спору.

Колегія суддів зважає також на те, що в подальшому відповідач заявила ще одне клопотання про відкладення судового засідання, посилаючись на перебування на лікарняному, яке судом було задоволено і розгляд справи перенесено на іншу дату. Разом із тим, особисто ОСОБА_4 участі у розгляді справи у суді першої інстанції, який тривав біля п'яти місяців, жодного разу не взяла, отже її процесуальну поведінку не можна вважати належною, а клопотання про відкладення розгляду справи спрямовувались на затягування строків її розгляду.

Указуючи в апеляційній скарзі на те, що суд, провівши без її участі підготовче засідання, порушив принцип диспозитивності сторін, ОСОБА_4 не зазначає, які докази вона була позбавлена можливості через це надати або які процесуальні дії це унеможливило. Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, на нові докази щодо предмету спору сторона відповідача в суді першої інстанції не посилалась, до апеляційної скарги їх не долучала, нових клопотань щодо предмету спору, крім зупинення провадження по справі, не заявляла.

Стверджуючи, що суд першої інстанції безпідставно зазначив про неявку без поважних причин в підготовче судове засідання адвоката ОСОБА_4 - Хоменка С.М. з посиланням на те, що останній на час його проведення не мав повноважень представляти її інтереси, відповідач не пояснює, для чого до клопотання про відкладення розгляду справи вона додала договір про надання правової допомоги з указаним вище адвокатом, який в подальшому представляв її інтереси у даній справі.

22 серпня 2018 року ОСОБА_4 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування від 10 травня 2007 року недійсним, який просила прийняти та розглянути разом з позовом ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення. У мотивування своїх вимог ОСОБА_4 зазначила, що спірний договір, на підставі якого ОСОБА_3 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1, укладений з порушенням норм сімейного законодавства та грубо порушує її права, як спадкоємця за законом після смерті її чоловіка, ОСОБА_6 Стверджувала, що зазначене житлове приміщення є предметом спору як за позовом ОСОБА_3, так і за її зустрічним позовом.

Ухвалою від 09 листопада 2018 року Деснянський районний суд м. Чернігова відмовив у прийнятті зустрічного позову. Дійшовши такого висновку, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічна вимога про визнання договору дарування недійсним не відноситься до основного предмету спору (усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення), розгляд позовних вимог пов'язаний з різними методами дослідження, що у подальшому може призвести до затягування розгляду даної справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Отже, умовами пред'явлення зустрічного позову є взаємопов'язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об'єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу. Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер, і при наявності будь-якої з них зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом.

Таким чином, вирішуючи клопотання про прийняття зустрічного позову, суд з'ясовує такі питання: чи виникають позовні вимоги з одних правовідносин, чи можуть вимоги за позовами зараховуватися, чи виключить задоволення зустрічного позову повністю або частково задоволення первісного позову.

Як вбачається з первісного позову, ОСОБА_3 просить суд зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з квартири, зазначаючи, що остання проживає у помешканні без законних на те підстав. Зміст зустрічних вимог ОСОБА_4 свідчить про те, що остання просить визнати недійсним договір дарування спірної квартири від 10 травня 2007 року.

Зважаючи на наведене та враховуючи те, що обидва позови не взаємопов'язані між собою, і задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, а тому спільний їх розгляд є недоцільним, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_4 Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд у своїй ухвалі відмовив у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3, якого ніколи не існувало, не можуть бути підставою для скасування судового рішення з огляду на те, що неправильне зазначення в ухвалі прізвищ сторін за зустрічним позовом є опискою, яка може бути виправлена відповідно до положень ст. 269 ЦПК України, у тому числі і за ініціативою суду. Відповідач у своїй апеляційній скарзі фактично із цим погоджується, наголошуючи на тому, що зустрічного позову ОСОБА_3 ніколи не існувало, а матеріали цивільної справи містять лише копію зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

14 січня 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду першої інстанції з письмовим клопотанням про зупинення провадження у даній справі, зазначивши, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2018 року відкрито провадження у справі за її позовом до ОСОБА_3, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Музики Л.І. про визнання договору дарування недійсним (а.с. 87).

Ухвалою від 14 січня 2019 року Деснянський районний суд м. Чернігова відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на час вирішення заявленого клопотання зібрані по справі докази дозволяли встановити та оцінити обставини (факти), які були предметом судового розгляду, розгляд вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пов'язаний з різними методами дослідження, що могло призвести до затягування судового розгляду, а отже заявлене представником ОСОБА_4 клопотання було вирішено правильно, у зв'язку з чим твердження скаржника про грубе порушення районним судом процесуальних норм ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм.

До апеляційної скарги ОСОБА_4 також додано клопотання про зупинення даного апеляційного провадження до набрання чинності рішення суду у справі за її позовом до ОСОБА_3, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Музики Л.І. про визнання договору дарування недійсним з посиланням на п. 6 ч. 1 ст. 251, ст. 368 ЦПК України.

Частиною 3 ст. 210 ЦПК України визначено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 ч. 1 с. 251 та пунктами 1-3 ч. 1 ст. 252 цього кодексу. Враховуючи, що наведеними пунктами визначена відповідачем підстава для зупинення провадження у справі не охоплюється, її розгляд по суті завершений, апеляційний суд вважає, що підстави для зупинення апеляційного провадження і задоволення заявленого ОСОБА_4 клопотання відсутні.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях цивільно-процесуального законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.

Головуючий Судді: