Апеляційне провадження №22-ц/824/863/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Кулішенка Ю.М., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» на заочне рішення Дарницького районного суду Києва від 27 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Медіа-ДК» про захист честі, гідності, а також ділової репутації та спростування недостовірних даних,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтернет виданні «Новое время» на сайті http://nv.ua/ було опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», автором якої зазначено ОСОБА_2. Стаття доступна широкому колу читачів у мережі інтернет. Як зазначає позивач, у даній статті розповсюджена інформація, яка є недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність, порочить ділову репутацію як очільника одного з провідних факультетів Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, чим йому завдано моральної шкоди. У зв'язку з наведеним просив суд визнати недостовірною інформацію, викладену у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті http://nv.ua, зокрема такі вислови: «Активісти з числа студентів КНУ намагалися боротися з розгулом корупції в їх рідному університеті. Однак у відповідь адміністрація їх відрахувала. Найбільший удар припав на філософський факультет, чиї студенти-політологи вирішили не закривати очі, на те, що відбувається в їхньому навчальному закладі, об'єднавшись в ініціативи ОСОБА_4 і КНУ Протест. За результатами зимової сесії 2016-2017 навчального року з філософського факультету за активізм були відраховані 22 людини. Одним з відрахованих виявився студент 3-го курсу ОСОБА_3. «ОСОБА_5 сказали, що ми проплачені нашим деканом ОСОБА_1, який конкурував з ним за посаду ректора на виборах 2015-го, - розповідає ОСОБА_3 в розмові з НВ. - Щоб не накликати на себе гнів ректора, ОСОБА_1 вирішив нас відрахувати». Формальним приводом для відрахування були незадовільні оцінки на іспитах …», а також зобов'язати відповідачів протягом 10 днів з дня набрання рішенням суду законної сили опублікувати на сайті http://nv.ua текст зі спростуванням даної інформації.

РішеннямДарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1задоволені в повному обсязі. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28 серпня 2018 року в задоволенні заяви відповідача ТОВ «Видавничий дім «Медіа-ДК» про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ТОВ «Видавничий дім «Медіа-ДК» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, не визначив характер такої інформації, не з'ясував, чим саме вона порочить честь та гідність позивача, чи завдає шкоди особистим немайновим благам, та не надав оцінку кожному вислову із публікації. Отже через формальний підхід до справи судом було визначено, що вся інформація є недостовірною, що не відповідає дійсності. Частина інформації, яка визнана судом недостовірною, є підтвердженою, загальновідомою, отриманою автором з інших Інтернет-джерел. Крім того, судом були допущені порушення процесуальних норм та помилки при застосуванні матеріальних норм права, зокрема застосування застарілої норми. За таких умов висновки суду не відповідають обставинам справи, а правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу та додаткові пояснення, в яких заперечує проти задоволення скарги, вказує на те, що відповідачі не надали суду жодного належного доказу, якім би підтвердили достовірність спірної інформації. Інформація, викладена у наведеному фрагменті статті, є такою, що завдає шкоди репутації позивача як відповідального та об'єктивного очільника факультету, так і порочить його честь та гідність як чесної і порядної людини. У позовній заяві, відтворюючи текст частини статті, яка містить недостовірну інформацію щодо нього, так само підкреслював слова, які є ключовими у кожному вислові. Саме ці слова завдають тексту відповідного ганебного для позивача змісту. При цьому позивач не може вимагати від відповідачів спростувати лише ці слова, оскільки вони є невід'ємною частиною висловів, зміст який не відповідає дійсності. Крім того порушення норм процесуального права не може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення не призвело до неправильного вирішення справи. З огляду на це, наведені апелянтом порушення не вплинули на неправильне вирішення справи по суті, а тому не є підставою для скасування рішення. При ухваленні рішення Дарницьким районним судом міста Києва здійснено повний аналіз спірних висловів на предмет оціночних суджень та фактичних тверджень, в зв'язку з чим рішення суду є законним та обґрунтованим. Просив залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного:

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

За результатами розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність посилань позивача на те, що зазначені розміщеній ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті http://nv.ua у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» обставини щодо діяльності ОСОБА_1 як декана філософського факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка не відповідають дійсності. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, визначено характер такої інформації, в якій її автор стверджує факти, час та місце їх вчинення, а також звинувачення на адресу позивача. При цьому характер викладу інформації у статті не містить мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири тощо), які б свідчили про припущення автора або його особисту оцінку викладеної інформації. Стилістика викладеного у статті матеріалу відповідає викладенню фактичних тверджень а не оціночних суджень.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції встановив, що інформація, висвітлена та поширена відповідачами, є негативною, недостовірною і такою, що порушує немайнові права позивача, завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими. З наведеною позицією в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її виваженою та обґрунтованою.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Поряд з цим, п.п.18, 19 даної постанови Пленуму ВСУ №1 закріплено, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що інформація в статті містить характер оціночного судження, інформація отримана із Інтернет-джерел, тому вона є загальновідомою, зазначений позивачем фрагмент статті є великим, містить різну інформацію, в ній навіть застосована пряма мова одного з героїв репортажу, відтак весь фрагмент не може визнаватися недостовірним.

З наведеною позицією апелянта колегія суддів погодитися не може.

В спірній статті міститься ряд висловлювань, які жодним чином не можуть бути трактовані інакше, як викладення певних фактів, тобто є ствердженнями. Зокрема це стосується тверджень про те, що за результатами зимової сесії 2016-2017 навчального року з філософського факультету були відраховані 22 людини саме за активізм. Також не може вважатися оціночним судженням й твердження про те, що незадовільні оцінки на іспитах були лише формальним (що за своїм тлумаченням значить - такий, що не відображає суть, існує лише для видимості, для прикриття істинної причини) приводом для відрахування. Вказана стаття не містить мовно-стилістичних засобів, за допомогою яких такі висловлювання можна віднести до викладення особистої думки особи або її оцінки певних обставин, відтак такі виловлювання є твердженнями достовірність яких може і мала б бути перевірена автором та розповсюджувачем інформації перед її оприлюдненням, чого в даному випадку зроблено не було (прийнамні доказів іншого до суду не надано).

В ході розгляду справи позивачем було представлено до суду ряд доказів на спростування достовірності таких тверджень. Натомість апелянтом на підтвердження такої інформації ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не було надано доказів, які б підтверджували достовірність вищевказаних викладених фактів, хоча автор або особа, яка поширює інформацію відносно іншої особи, зобов'язані переконатись в її достовірності. Достовірність та повнота інформації є одним з основних принципів інформаційних відносин, що встановлено ст. 2 Закону України „Про інформацію".

Не може погодитися колегія суддів й з твердженнями апелянта щодо того, поширена ним інформація є загальновідомою та взята автором з інших Інтернет-видань. Особа, яка поширює інформацію, отриману з інших джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. Оскільки розповсюджена ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті http://nv.uaстаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» не містить посилання на такі джерела, про які стверджує апелянт, а з представлених ним доказів не вбачається ні факту „перерозповсюдження" інформації, автором та первісним поширювачем якої є інша особа, ні загальновідомості такої інформації. За таких умов вказані ствердження залишилися недоведеними та не можуть бути прийняті в суді.

Не погоджується колегія суддів й з позицією апелянта щодо незаконності рішення суду першої інстанції, який визнав недостовірним та зобов'язав апелянта спростувати значний уривок спірної статті, в якій навіть містяться висловлювання іншої особи - ОСОБА_3 з прямою вказівкою на неї, оскільки навіть сам представник апелянта в судовому засіданні наголошував на неможливість „виривання з контексту" певних висловлювань, які необхідно розглядати та оцінювати в контексті усієї надрукованої в статті інформації з даного приводу, з чим в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

В своїй скарзі апелянт серед іншого посилався й на неналежне вирішення судом першої інстанції його клопотання про відкладення розгляду справи, внаслідок чого апелянт був позбавлений можливості належним чином представити свої доводи та докази на їх підтвердження. Крім того, судом було застосовано застарілу конструкцію норми щодо обов'язку доведення своєї позиції в даній справі. В той же час у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення виключно у випадку, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи по суті питання, наявність чого в даному випадку доведено не було. При цьому апелянт мав можливість представити свої доводи та докази до суду першої інстанції, зокрема й при поданні заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, можливість представити свою позицію та відповідні докази на підтвердження була надана апелянту й судом апеляційної інстанції. При цьому обов'язок сторони довести свою позицію за допомогою відповідних засобів встановлений нормами процесуального законодавства.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення є законним та обґрунтованим. За таких умов передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду Києва від 27 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

Ю.М.Кулішенко