Житомирський апеляційний суд
Справа №281/600/18 Головуючий у 1-й інст. Данчук В. В.
Категорія 30 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/2572/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Лугинське лісове господарство» про відшкодування моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Данчука В.В. у смт Лугини,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із названим позовом та просив стягнути із ДП «Лугинське лісове господарство» на свою користь моральну шкоду, завдану у результаті трудового каліцтва, що мало місце 06.10.2012 в розмірі 150 000 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування вимог зазначив, що у січні 2009 року він був прийнятий на роботу майстром лісу Повчанського лісництва ДП «Лугинське лісове господарство». Вказав, що 06.10.2012 року в ході виконання трудових обов'язків щодо належного оформлення та відведення санітарної рубки, в робочий час, знаходячись у кв. 48 в 28 Повчанського лісництва ДП «Лугинське лісове господарство», отримав виробничу травму внаслідок падіння йому на ногу дерева. Внаслідок отриманої травми йому було встановлено 65% втрати працездатності, а в подальшому - 70% та 2 групу інвалідності. Вказав, що внаслідок отриманої травми вимушений постійно лікуватися, переніс три хірургічні операції і на теперішній час перебуває на обліку в травматологічному кабінеті Лугинської ЦРЛ. Зазначив, що йому важко ходити, нога опухає, вимушений користуватись палицею та ортопедичним взуттям, що майже не допомагає. Після травми та звільнення з роботи погіршився матеріальний стан його сім'ї, оскільки він не може працювати і, окрім пенсії, іншого доходу не має. На цьому грунті виникають сімейні конфлікти, оскільки він не може повною мірою надавати допомогу дружині по утриманню господарства. Наслідки отриманої травми порушили професійні плани дружини, вона не може повною мірою здійснювати трудову діяльність. Внаслідок завданих ушкоджень здоров'я, він став потребувати вартісних медикаментів для лікування, фізіотерапевтичного та санаторно-курортного лікування, на яке часто не вистачає коштів. Усі наведені фактори викликають негативні емоції та переживання, зумовлюють необхідність прикладення значних додаткових зусиль для організації свого повсякденного життя. У зв'язку із наведеними обставинами позивач просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів позовної заяви. Зазначає, що трудове каліцтво, отримане ним 06.10.2012 є пов'язаним із виробництвом, а тому існує прямий причинно-наслідковий зв'язок заподіяння відповідачем йому моральної шкоди. Вказує, що підставою відшкодування моральної шкоди відповідачем є факт заподіяння такої шкоди у зв'язку із отриманою трудовою травмою, яка потягла за собою втрату 70% працездатності та встановлення 2 групи інвалідності.

До апеляційного суду відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності про надання позивачу безоплатної вторинної правової допомоги, доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Відповідач до суду апеляційної не з'явився, просив відкласти розгляд справи у зв'язку із викликом до м. Києва на допит у кримінальній справі, як свідка.

Колегія суддів відмовила в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки матеріали справи містять докази по справі, надані відповідачем до суду першої інстанції, на підставі яких можна ухвалити судове рішення. Правом на відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався. Окрім того, колегія суддів врахувала думку позивача та його представника про значні труднощі для позивача у його пересуванні через отриману травму, віддаленість місця проживання позивача (представник вказав, що позивач проживає на межі із Білорусією).

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено вину ДП «Лугинське лісове господарство», а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційний суду не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 працював на посаді майстра лісу Повчанського лісництва Державного підприємства «Лугинське лісове господарство» та звільнений з роботи на підставі наказу №182-К від 16.11.2015 у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності.

Судом також встановлено, що 06.10.2012 року під час здійснення суцільної санітарної рубки в кв. 48 в. 28 Повчанського лісництва ОСОБА_1, виконуючи свої трудові обов'язки отримав травму ноги, про що було складено акт №1 Форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 07.11.2012, яким було встановлено, що позивачеві заподіяно тілесні ушкодження внаслідок падіння дерева (а.с. 12-13).

Після отриманої травми ОСОБА_1 було надано першу медичну допомогу, а в подальшому він перебував на стаціонарному лікуванні в кістково-гнійній хірургії КУ «Обласна клінічна лікарня ім.. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради з 08.10.2012 по 25.11.2012 та з 11.03.2013 по 15.04.2013, де йому спочатку встановлено діагноз вторинно відкритий перелом правого стегна в н/3 зі зміщенням, закриті компресійні переломи тіл Х грудного ІІ ст. ХІ-ХІІ грудного хребців першого ступеню без порушення функції спинного мозку та 10.10.2012 проведено операцію - МОС правого стегна і встановлено пластину Білінського, а при повторному лікуванні констатовано закритий повторний перелом правого стегна в н/3 з кутовою деформацією і наявністю металевої конструкції, виражене порушення функції кінцівки, зрощені компресійні переломи тіл Х-ХІ-ХІІ грудних хребців першого-другого ступеню, після травматичний остеохондроз грудинно-поперекового відділів хребта, люмбалгія. 19.03.2013 проведено операцію - МОС правого стегна та кісткова аутопластика (а.с. 93, 94).

У зв'язку з нещасним випадком під час виконання трудових обов'язків відповідно до довідок МСЕК та виписки із акта огляду МСЕК ОСОБА_1 визнано інвалідом другої групи з втратою 65%, а потім 70 % професійної працездатності (а. с. 15, 16).

Згідно з актом № 1 Форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 07.11.2012 та протоколом огляду місця, де стався нещасний випадок 6 жовтня 2012 року о 12 год. 00 хв. з ОСОБА_1, комісія оглянула місце, де стався нещасний випадок та з'ясувала, що 06.10.2012 прибувши на ділянку кв. 48 в. 28 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 почали звалювати дерево діаметром 16 см. Дерево впало на землю, але вершина була вигнута і зачепилась за дерево, яке росло неподалік. Не звільнивши вигнуте та зачеплене дерево ОСОБА_1 почав обрізати гілля поваленого дерева, частина якого спружинила і вдарила останнього в ногу, в результаті чого він отримав травму (а.с.12-13, 87).

Згідно зазначеного акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом Форми Н-1 від 07.11.2012 року та акта (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 6 жовтня 2012 року о 12 год. 00хв. форми Н-5 від 07.11.2012 року причиною нещасного випадку є невиконання ОСОБА_1 вимог п. 3.31 інструкції з охорони праці № 5 «Для звальщиків лісу і лісорубів, помічників звальщика» (а. с. 12-14, 51).

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) (далі - Постанова) роз'яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

У пункті 13 Постанови роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Відсутність причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року (справа №212/7705/16-ц), яка має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені положення закону.

Виходячи із наведеного та наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами склалися трудові правовідносини, а оскільки ушкодження здоров'я отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків, позивач проходив тривале лікування та йому встановлено 70 % втрати працездатності та інвалідність 2 групи, у зв'язку із чим він був звільнений з роботи, а тому наявні підстави, передбачені ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди у зв'язку із презюмованою наявністю вини роботодавця.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 150 000 грн.

Проте, апеляційний суд вважає, що зазначений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним.

Так, внаслідок отриманої травми ОСОБА_1 рішенням МСЕК встановлено 70 відсотків втрати працездатності та інвалідність 2 групи у зв'язку із отриманими травмами (а.с. 15-16).

Позивач перебував на стаціонарному лікуванні тривалий час у період із 08.10.2012 по 25.11.2012 та з 11.03.2013 по 15.04.2013 в КУ «Обласна клінічна лікарня ім.. О.Ф. Гербачевського» Житомирської обласної ради, де йому було проведено 2 операції, що підтверджується Довідками цієї установи № 1448 від 20.11.2018 (а.с. 93, 94). Також, ОСОБА_1 потребує постійного лікування та реабілітації, йому протипоказана важка фізична праця і тривала хода, позивач пересувається за допомогою ортопедичної палиці та потребує ортопедичного взуття (а.с.18).

ОСОБА_1 був звільнений із роботи у зв'язку із встановленням йому інвалідності та неможливістю продовжувати роботу на займаній посаді, що підтверджується відповідним записом у його трудовій книжці.

Доводи позивача, що за станом здоров'я він не працює і, окрім пенсії, іншого доходу не має, не спростовані матеріалами справи.

Внаслідок отриманої травми повністю змінився плин життя позивача. Він позбавлений активного життя не тільки в професійному, а й у соціальному аспекті. Ушкодження здоров'я вплинуло і на сімейні відносини, пов'язані із сімейним бюджетом, оскільки позивач не тільки не взмозі працювати та отримувати заробітну плату, а й потребує коштів на лікування та реабілітацію.

Зазначені обставини, безумовно, спричиняють для позивача моральні страждання та переживання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням тяжкості завданої позивачу моральної шкоди, глибини, тривалості та характеру моральних і фізичних страждань позивача, а також стану його здоров'я, достатній розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню роботодавцем, становить 50 000 грн.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому в силу положень ст. 141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню в дохід держави і судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи із наведеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 22 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути із Державного підприємства «Лугинське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті вимог відмовити.

Стягнути із Державного підприємства «Лугинське лісове господарство» в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.01.2019.

Головуючий Судді