ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/807/1489/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С. Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2019 року про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ «Мелітопольська колійна машинна станція» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ «Мелітопольська колійна машинна станція» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу.Просила поновити її на роботі на посаді провідника службово-технічного вагону в Регіональній філії Придніпровська залізниця» Структурний підрозділ «Мелітопольська колійна машинна станція» та звільнити її на підставі ст. 38 ч.3 КЗпП, а також стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 листопада 2018 року до дня поновлення на роботі.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22.12.2018 року позовну заяву було залишено без руху у звязку з тим, що позовна заява не відповідала вимогам ст. 175 і ст. 177 ЦПК України. Позивачу було надано пятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Оскільки недоліки, визначені в ухвалі від 22.12.2018 року, не було усунено, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність і необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції передчасно визнано позовну заяву неподаною та повернуто її позивачеві, оскільки позовна заява подана з дотриманням вимог ЦПК України, а тому відсутні будь-які недоліки, у звязку із чим відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху та повернення.

04 квітня 2019 року від відповідача по справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, у

якому він зазначив, що критерії прийнятності позовної заяви врегульовані статтями 175, 177 ЦПК України, та повернення позовної заяви у зв»язку з недотриманням вимог цих норм не є обмеженням чи порушенням права позивача на судовий захист. На думку відповідача, суд першої інстанції правомірно зазначив позивачу про невідповідність форми і змісту позовної заяви вимогам ЦПК України та необхідності усунути існуючи недоліки позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 369 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом встановлено, що ухвалою судді від 22 грудня 2018 року вищезазначена позовна заява була залишена без руху у звязку із наявністю недоліків в позовній заяві.

Судом першої інстанції було зауважено про необхідність позивачу вказати суттєві обставини в обґрунтування позовних вимог, зазначити щодо звернення за захистом своїх порушених прав до профспілкового комітету підприємства, навести дані про розмір середнього заробітку за останні повні 3 місяці роботи, вказати про наявність у позивача або у інших осіб оригіналів документів.

30 січня 2019 року позивачем поштою направлено до суду оновлену позовну заяву.

Приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що в установлений строк зазначені недоліки позовної заяви усунені не були.

Проте з вказаними ухвалами суду першої інстанції неможливо погодитись, виходячи з таких підстав.

Вимоги щодо належного оформлення позовної заяви викладені в статтях 175-177 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 2, 4, 5 ч. 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

При цьому, Цивільний процесуальний Кодекс України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначити учасників справи та довільно викласти зміст позовних вимог.

Отже, стаття 175 ЦПК України не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем в довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Однак, суддею вказані норми процесуального права враховані не були, фактично суддя вдався до аналізу викладених позивачем позовних вимог, що не віднесено до компетенції судді на стадії вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на незазначення суттєвих обставин в обґрунтування позовних вимог не може бути підставою для залишення без руху позовної заяви ОСОБА_2, а відтак і підставою для її подальшого повернення позивачу.

Повернення позовної заяви як такої, що не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, у зв»язку з зазначенням в ній відповідачем регіональної філії «Придніпровської залізниці», яка не є юридичною особою, є порушенням прав позивача, оскільки про такий недолік суд в ухвалі від 22 грудня 2018р. не зазначав, а тому він не міг бути виправленим позивачем.

Також судом першої інстанції наголошено на відсутності в позовній заяві даних про розмір середньої заробітної плати за останні 3 місяці та ненадання розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З приводу цього недоліку позивач зазначала про неможливість указати ціну позову та обґрунтувати розрахунок сум, що належать до стягнення, оскільки такі довідки їй за минулим місцем роботи не видаються.

Тому суд безпідставно не врахував, що така вимога суду не могла бути виконана позива-

чем, яка є працівником у роботодавця, який не забезпечує їй права надавати відповідні документи, пов»язані із захистом її трудових прав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст. 12,13 ЦПК України).

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суддя на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги .

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції в разі необхідності може провести підготовче судове засіданні, у якому мають бути з»ясовані всі питання, визначені статтею 189 ЦПК України, зокрема, щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів тощо.

Крім того, позивач додав до заяви докази, які вважав за потрібне надати суду; якщо ж вони не підтверджують позовні вимоги, то це є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях цивільного процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу.

Посилання суду першої інстанції на неконкретизований виклад позивачем своїх позовних вимог не може бути підставою для відмови у прийнятті позовної заяви до розгляду, оскільки ОСОБА_2 виклала свої вимоги так, як вважала за потрібне, що не може бути перешкодою в доступі до правосуддя.

Відповідно до вищевикладеного, постановляючи ухвали про залишення позову без руху та в подальшому повертаючи позовну заяву на підставі ст.185 ЦПК України, суддя місцевого суду не врахував всіх вказаних обставин, та наразі необгрунтовано повернув позивачеві її позовну заяву.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та перешкоджає подальшому провадженню у справі, остання в силу п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а матеріали за позовом ОСОБА_2 - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду щодо вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 лютого 2019 рокуу цій справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова прийнята, складена та підписана 11 квітня 2019 року.

Головуючий:

Судді: