ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 685/1803/18
Провадження № 22-ц/4820/789/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №685/1803/18 за апеляційною скаргою Кредитної спілки «СуперКредит» на рішення Теофіпольського районного суду від 20 лютого 2019 року (суддя Бурлак Г.І.) у справі за позовом Кредитної спілки «СуперКредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Кредитна спілка «СуперКредит» (далі КС «СуперКредит»), звертаючись до суду зазначала, що 28 грудня 2012 року між КС «СуперКредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №СК-6/0176/16/115/06, за умовами якого остання отримала кредит для ведення особистого селянського господарства в розмірі 2449,49 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 72 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 28.12.2017 року. За умовами пп. 9 п. 2.4 Договору позичальник зобов`язався проводити сплату нарахованих процентів і погашення кредиту не пізніше 1-го числа кожного місяця в розмірах, визначених у кредитному договорі. Однак, у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконала, порушила вимоги п. 3 договору, внаслідок чого станом на 11.12.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 5019,13 грн., з яких 1623,54 грн. - заборгованість по процентам за період з 22.09.2017 року по 11.12.2018 року та 3395,49 грн. - пеня за період з 11.06.2018 року по 11.12.2018 року.

Рішенням Теофіпольського районного суду від 20 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, КС «СуперКредит» оскаржила його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення постановлено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права і підлягає до скасування. На підтвердження доводів апеляційної скарги кредитна спілка зазначила, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не встановив правовідносини, що виникли між сторонами, не застосував законодавство, яке підлягало застосуванню, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує, що суд в порушення вимог ст.ст. 525, 526, 598, 599 та 611 ЦК України не врахував той факт, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора про стягнення заборгованості не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання від боржника заборгованості штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Посилаючись на те, що судове рішення від 25.10.2017 року про стягнення заборгованості за кредитним договором не було виконане боржником, а тому проценти в силу договірних відносин підлягають нарахуванню і сплаті щомісяця до дня повернення позики. Також і підлягає стягненню і пеня за порушення зобов`язань, що визначені кредитним договором. А тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог КС «СуперКредит» в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню а оскаржуване судове рішення підлягає до скасування із ухваленням нового судового рішення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитором було змінено кінцевий строк повернення кредиту в повному обсязі, рішенням суду від 25.10.2017 року, що набрало законної сили борг з ОСОБА_1 було стягнуто в повному обсязі, а тому підстави для задоволення цього позову відсутні. Позивач вправі захистити своє порушене право лише пред`явивши вимоги про стягнення 3 % річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Однак з таким висновком суду судова колегія не погоджується виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Встановлено, що 28 грудня 2016 року між КС «СуперКредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №СК-6/0176/16/115/06, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу, а відповідач отримав кредит в розмірі 2449,49 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості у відповідності до умов цього договору (а.с. 5).

Згідно пп. 9 п. 2.4 Договору позичальник зобов`язався проводити сплату нарахованих процентів і погашення кредиту не пізніше 1-го числа кожного місяця в розмірах, визначених у кредитному договорі.

Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредиту з розрахунку 72% річних (п. 3.2 Договору). Згідно пункту 3.7 договору у випадку, якщо позичальник не повернув кредит с строки, зазначені в п. 5.1 договору, то з наступного дня після закінчення строку дії договору проценти по кредиту продовжують нараховуватись за тією ж ставкою, що вказана в п. 3.2 договору.

Пунктом 3.4 договору сторони погодили, що у випадку прострочення позичальником термінів платежів, зазначених у таблиці №1, кредитодавець має право стягувати з позичальника пеню за кожен день прострочення в розмірі 1% від простроченої заборгованості по сплаті кредиту.

Згідно пп. 3 п. 2.1. зазначеного договору кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів у разі наявності хоча б однієї із зазначених обставин: затримання сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більше як на 10% або несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% від суми кредиту або іншого істотного порушення умов цього договору, у тому числі (але не виключно) використання кредиту не за цільовим призначенням, вказаним у п. 1.2.цього договору; невиконання позичальником обов`язків, встановлених цим договором щодо забезпечення повернення кредиту, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які кредитодавець не несе відповідальності.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, договір набуває чинності 28.12.2016 року і діє до 28.12.2017 року.

Так як ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, тому станом на 21.09.2017 року виникла заборгованість в сумі 3093,40 грн., що складається 1844,37грн. - заборгованість по тілу кредиту, 886,13 грн. - заборгованість по процентах, 362,90грн. - пеня.

КС «СуперКредит» 28.09.2017 року звернулась до суду з позовом про дострокове стягнення з позичальника заборгованості за простроченими та поточними нарахуваннями по кредиту, процентам та штрафним санкціям.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2017 року у справі №685/1507/17, що набрало законної сили 10.11.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «СуперКредит» 3093,40 грн. заборгованості за кредитним договором, в тому числі: 1844,37 грн. - неповернутий кредит, 886,13 грн. - проценти за користування кредитними коштами, 362,90 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань та 1600 грн. судового збору. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності заборгованості позичальника по кредитному договору та права кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів та неустойки.

Зазначені обставини встановлені судовим рішенням, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають (а.с. 24).

Судовою колегією встановлено, що 29.05.2018 року державним виконавцем Теофіпольського РВ ДВС ГТУЮ в Хмельницькій області відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №685/1507/17, що виданий Теофіпольським районним судом 11.04.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «СуперКредит» 4693,40 грн. боргу (а.с.22).

Як вбачається із матеріалів справи, судове рішення станом на 12.11.2018 року ОСОБА_1 не виконано, що підтверджується листом КС «СуперКредит» за №255/18 від 12.11.2018 року, яке направлено на адресу відповідачки (а.с.9, 10).

Встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань станом на 11.12.2018 року утворилась заборгованість по процентам за період з 22.09.2017 року по 11.12.2018 року в розмірі 1623,54 грн. (а.с. 4).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Як вбачається із п. 3.7 кредитного договору №СК-6/0176/16/115/06 від 28.12.2016 року сторони досягли домовленості, що у випадку, якщо позичальник не повернув кредит в строки, зазначені в п. 5.1. договору, то з наступного дня після закінчення строку дії договору відсотки по кредиту продовжують нараховуватися за тією ж ставкою, що вказана в п. 3.2 договору.

Суд першої інстанції залишив поза увагою зазначені умови кредитного договору та прийшов до помилкового висновку про те, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, що не виконане боржником, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що в силу пункту 3.7 кредитного договору ОСОБА_1 повинна виконати перед позивачем зобов`язання по сплаті відсотків.

Враховуючи те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 1623,54 грн. заборгованості по сплаті процентів від суми позики за період з 22.09.2017 року по 11.12.2018 року.

Щодо вимог про стягнення неустойки у вигляді пені за період з 11.06.2018 року по 11.12.2018 року та витрат на листування колегія суддів виходить з наступного.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

За змістом приписів параграфа 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не зазначено у законі або в договорі.

Як вбачається із умов кредитного договору №СК-6/0176/16/115/06 від 28.12.2016 року, що укладений між сторонами, відсутня домовленість сторін про право КС «СуперКредит» нараховувати та відсутнє зобов`язання позичальника сплачувати пеню після закінчення строку дії договору. Також, зазначеним договором не врегульовано право банку на стягнення з позичальника витрат, що понесені на листування після закінчення строку дії цього кредитного договору.

На підставі системного аналізу наведених норм права, колегія апеляційного суду приходить до висновку, що оскільки згідно умов Кредитного договору сторонами не досягнуто домовленості щодо порядку нарахування позикодавцем пені за порушення зобов`язання та витрат на листування поза строками дії кредитного договору, що стали предметом позову, тому і відсутні підстави стверджувати про наявність факту порушення суб`єктивного цивільного права. А тому в задоволенні позовних вимог КС «СуперКредит» про стягнення пені та витрат на листування слід відмовити.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому з ОСОБА_1 на користь КС «СуперКредит» підлягає стягненню судовий збір (1623,54х100:5042,03=32,2%х(1762+2643):100) в розмірі 1418,41 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «СуперКредит» задовольнити частково.

Рішення Теофіпольського районного суду від 20 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Кредитної спілки «СуперКредит» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Кредитної спілки «СуперКредит» (, місцезнаходження юридичної особи: проспект П. Григоренка, 39-Б, офіс №123, м. Київ, 02140) 1623,54 грн. заборгованості по сплаті процентів за період з 22.09.2017 року по 11.12.2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Кредитної спілки «СуперКредит» (, місцезнаходження юридичної особи: проспект П. Григоренка, 39-Б, офіс №123, м. Київ, 02140) 1418,41 судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 травня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк