П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 вересня 2019 року місто Київ

справа № 757/35867/17-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/9979/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Андрієнко А.М., Шахової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Батрин О.В. від 30 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 жовтня 2007 року між ним та банком укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит у розмірі 7 053 грн. 10 коп.

З 7 липня 2008 року оплату за кредитом було припинено у зв`язку з тим, що позивач був заарештований (до квітня 2010 року).

У вересні 2014 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 042 грн. 72 коп.

28 квітня 2017 року Чумаківською сільською радою позивачу надана матеріальна допомога у розмірі 1 000 грн., яка була перерахована на його соціальну картку. Проте відповідачем вказана сума була автоматично списана у рахунок погашення заборгованості.

Посилаючись на те, що списання грошових коштів з рахунку позивача є незаконним, внаслідок таких дій банку він був позбавлений можливості придбати ліки, просив суд стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 1 000 грн., а також моральну шкоду в розмірі 60 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з АТ КБ "Приватбанк" на користь держави 704 грн. 80 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем були автоматично списані грошові кошти в розмірі 1 000 грн. в рахунок погашення заборгованості у відсутність для цього правових

підстав і вони підлягають повернення позивачу. Разом з цим факт завдання позивачу моральної шкоди не доведений, як і її розмір, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині. Скаржник зазначає, що внаслідок неправомірного списання відповідачем грошових коштів, які надавались позивачу на лікування, він не зміг вчасно придбати ліки, що негативно відобразилось на його здоров`ї і завдало йому моральних страждань.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 1 000 грн. сторонами не оскаржується, а тому в силу статі 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що факт її завдання не доведений.

Згідно з положеннями пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо надання банківських послуг.

Згідно зі статтею 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Правила статі 1167 ЦК України регулюють позадоговірні (деліктні) відносини.

Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16.

З наявних в матеріалах справи складових частин договору про надання банківських послуг (заяви позичальника) не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договірних зобов`язань. Відсутні також підстави для відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених Законом України "Про захист прав споживачів".

Таким чином, не встановлено обставин, з якими закон пов`язує право позивача на відшкодування моральної шкоди, а тому висновок суду першої інстанції про відмову у відшкодуванні моральної шкоди є правильним.

Доводи апеляційної скарги відхиляються колегією суддів з наведених вище обставин.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не

спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 2 вересня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: А.М. Андрієнко

О.В. Шахова