ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1287/19 Справа № 203/1621/18 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

10 травня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання відмови в приватизації житлового приміщення незаконною та зобовязання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачки мешкають і зареєстровані у кімнаті № 321 будинку №14 по пр. Богдана Хмельницького в м. Дніпрі (гуртожиток). У лютому 2018 року позивачки звернулися до органу приватизації із заявою про приватизацію займаного житлового приміщення, проте їм було безпідставно відмовлено через використане право на приватизацію. Між тим, раніше приватизоване житло є меншим за санітарну норму, визначену законом, що дозволяють їм повторно брати участь у приватизації. Викладене стало причиною звернення до суду з позовом про визнання відмови відповідача неправомірною, зобовязання відповідача провести приватизацію займаної кімнати (а.с.2-6).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 у позові до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії відмовлено (а.с.54-55).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.62-65).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачки зареєстровані і мешкають у кімнаті № 321 будинку № 14 по пр. Богдана Хмельницького в м. Дніпрі (гуртожиток) (а.с. 9 11).

26 лютого 2018 року позивачки звернулися до відповідача із заявою про приватизацію вказаного житла (а.с. 8).

19 березня 2018 року відповідач своїм листом №3/9-1295 відмовив позивачкам у задоволенні поданої заяви, пославшись на те, що ними вже було використано право на безоплатну приватизацію житла, розташованого за адресою: м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 106/87. Крім того, відмова відповідача була обґрунтована тим, що заяву та додану до неї довіреність на представлення інтересів було неналежно оформлено (а.с. 7).

Згідно з листом КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 09.01.2018 року №180 20.05.1993 року позивачки реалізували своє право на безоплатну приватизацію житла, набувши право власності на квартиру АДРЕСА_1 (тепер пр. ОСОБА_3) у м. Дніпропетровську (тепер м. Дніпро). 15.03.1996 року позивач за договором купівлі-продажу продала цю квартиру іншій особі (а.с. 12).

Саме на цей лист посилаються позивачки, обґрунтовуючи позов. Між тим, суд першої інстанції критично поставився до цього доказу, оскільки вказаний лист не містить жодних відомостей про площу квартири АДРЕСА_2, яка була ними приватизована.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачки не надали жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження того, що раніше приватизоване житло є меншим за санітарну норму, отже право на приватизацію ще не використано. Ані лист КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 09.01.2018 року №180, ані будь-які інші докази, додані позивачками до позовної заяви, не містять відомостей щодо площі квартири АДРЕСА_2, яку ними було приватизовано. Відповідач при розгляді заяви позивачок про надання їм займаної ними кімнати у приватизацію не мав обєктивної можливості встановити, чи дійсно раніше приватизоване житло є меншим за санітарну норму. З огляду на це дії відповідача цілком відповідали приписам ст.19 Конституції України.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК Української РСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

У відповідності зі ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

За правилами, встановленими ч. 1-3 ст. 8 Закону України від 19.06.1992 року №2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон № 2482-XII), приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Частиною 1 ст. 2 Закону №2482-XII передбачено, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 5 Закону №2482-XII право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Згідно з ч. 10, 11 ст. 8 Закону № 2482-XII органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10 червня 2010 року (справа про безоплатну приватизацію житла) зазначено, що «приватизація державного житлового фонду згідно з Законом відбувається шляхом використання всіма громадянами України приватизаційних житлових чеків. Громадянам надано право змінити цільове використання цих чеків, а тому вони можуть бути використані також для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду… Зазначене положення Закону дає підстави для висновку, що приватизація державного житлового фонду не є обов'язком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом. Системний аналіз положень Закону та ЖК України дає підстави для висновку, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком. Таким чином тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого п. 5 ст. 5 Закону».

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк передбачений чинним законодавством. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.12.2013 року у справі № 6-121цс13.

Матеріали справи містять свідоцтво про право власності на житло № П-158 від 20.05.1993 року, згідно якого, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та має загальну площу 60,3 кв.м. (а.с.47).

У звязку з чим, висновки суду, що позивачами не надано доказів, що житло, яке ними було приватизовано раніше, є меншим за санітарну норму, є помилковим.

З урахуванням зазначеного відмова Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 19.03.2018 року №3/9 в приватизації ОСОБА_7, ОСОБА_1 житлового приміщення (кімнати) №321 в житловому будинку (гуртожитку) за адресою: м. Дніпро, пр. Б. Хмельницького, б. 14 - є неправомірною.

Крім того, при зверненні позивачів з заявою про приватизацію житлового приміщення у гуртожитку, Департамент житлового господарства, зазначив недоліком, відсутність інформації про невикористання свого права на приватизацію державного житлового фонду ОСОБА_8 та ОСОБА_1 за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Сурсько-Литовське, вул. Коцюбинського, буд. 24.

Разом з цим, колегія суддів вважає таку вимогу органу приватизації про надання позивачками відомостей про те, що раніше вони не використали своє право на приватизацію, безпідставною, оскільки встановлення цієї обставини має відноситись до виключної компетенції держави, яка, виконуючи функції з владного регулювання усіх без винятку суспільних правовідносин, зобовязана мати власний, самодостатній і незалежний механізм з отримання такої інформації, не покладаючи цей тягар на громадян.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що відмова Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у приватизації кімнати № 321 в будинку (гуртожитку) № 14 по пр. Б. Хмельницького, в м.Дніпрі, загальною площею 17,5 кв.м. є незаконною та такою, що порушує права позивачів на набуття права власності на житло у встановленому законом порядку, а тому позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

На підставі ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судових витрат у розмірі 2467,10 грн. (а.с.1,29,61).

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2018 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 19.03.2018 року №3/9 в приватизації ОСОБА_2, ОСОБА_1 житлового приміщення (кімнати) №321 в житловому будинку (гуртожитку) за адресою: м. Дніпро, пр. Б. Хмельницького, буд.14 неправомірною.

Зобовязати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради розглянути питання приватизації житлового приміщення (кімнати) № 321 загальною площею 17,5 кв.м., розташованого за адресою: м. Дніпро, пр. Б. Хмельницького, буд.14 к. 321 ОСОБА_2, ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Стягнути з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2467 грн. 10 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: