Провадження № 2/760/174/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

15 січня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.М.

позивача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Київський науково-дослідний інститут Гідроприладів» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації та компенсації, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка в жовтні 2018 року звернулася до суду з позовом і, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог,просить стягнути з Державного підприємства «Київський науково-дослідний інститут Гідроприладів»:

-60 549, 99 гр. заборгованої заробітної плати;

-321 839, 52 гр. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

-10 082, 09 гр. індексації заробітної плати за 2015-2017 роки відповідно до приросту індексу споживчих цін;

-11 357, 63 гр. та 37 079, 79 гр компенсації в зв»язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати;

Посилається в позові на те, що з 1969 року працювала на Державному підприємстві «Київський науково-дослідний інститут Гідроприладів» на різних посадах.

Наказом № 18/К від 10 березня 2017 року звільнена з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

В день звільнення з роботи розрахунок з нею проведений не був, у тому числі не виплачена заборгована заробітна плата з 2013 року.

На її вимогу відповідач видав їй довідку про заборгованість станом на 13 липня 2018 року, згідно з якою заборгованість по заробітній платі становить 60 549, 99 гр.

Виходячи з цього, безспірності заборгованої суми, просить стягнути з відповідача суму боргу та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який становить, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 213, 28 гр., обрахованого відповідно до п.5 р.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, в сумі 321 839, 52 гр., яка обрахована нею з січня 2013 року, тобто періоду, з якого виникла заборгованість по заробітній платі за 1 509 днів прострочки.

Виходячи з того, що заборгованість по виплаті заробітної плати утворилася з 2013 року, має бути застосований механізм компенсації втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів її виплати.

Виходячи з цього, просить стягнути з відповідача 11 357, 63 гр. компенсації відповідно до Закону України « Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» відповідно до наданого розрахунку.

Крім того, відповідач жодного разу після утворення заборгованості з виплати заробітної плати не проводив її індексацію відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року.

Сума індексації за період часу з січня 2013 року до 01 грудня 2018 року становить 37 079. 79 гр.

Виходячи з цього, відсутності заперечень з боку відповідача в частині заборгованих сум та проведеного нею розрахунку, просить задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Про причину неявки суд до відома не поставив.

Ухвалою від 09 листопада 2018 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

Станом на день ухвалення рішення у справі відповідач своїм правом не скористався, відзив на позову заяву не подав.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з цього, враховуючи думку позивачки, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 21, 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства,установи,організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов"язується виконати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник зобов"язується виплачувати працівникові заробітну плату.

Судом встановлено і це підтверджується копію трудової книжки, позивачка працювала на Державному підприємстві «Київський науково-дослідний інститут Гідроприладів» на різних посадах, остання з них - інженер першого відділу 2 категорії.

Наказом № 18/К від 10 березня 2017 року позивачка звільнена з роботи за ст.38 КЗпП України в зв»язку з виходом на пенсію.

Відповідно до довідки від 12 липня 2018 року заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачкою становить 60 549, 99 гр.

/ а.с.9 - 14 /

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Як зазначає позивачка, заробітна плата їй виплачувалася нерегулярно і заборгована сума утворилася за наступний період часу: січень - липень 2013 року - 14 981, 27 гр.; грудень 2015 року - 2 388, 63 гр.; січень - грудень 2016 року - 40 002, 10 гр.; лютий-березень 2017 року - 4 084, 39 гр., а всього 60 549, 99 гр.

За таких обставин, невиплату позивачці заробітної плати в строки, визначені законом та відсутності спору з цього приводу, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачки в цій частині.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України ).

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Це відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 12 грудня 2018 року в справі № 761/9584/15-ц / провадження № 61-27597св18/.

Даною правовою позицією Верховний Суд відступив від правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 26 квітня 2016 року в даній категорії справ, та зазначив, що в зв»язку з задоволенням вимог позивача про стягнення заборгованих сум з підприємства в повному обсязі, підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у суду немає.

Порядок визначення середньомісячного заробітку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Згідно абз. 3 п. 2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 5 розділу ІV Порядку передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

З розрахунку позивачки, не спростованого відповідачем, вбачаться, що її заробітна плата за два останні місці перед звільненням у січні-лютому 2017 року становила 4 692, 20 гр., тобто середньоденний заробіток становить 213, 28 гр. / 2132, 82 + 2 559, 38 = 4 692, 20 : 22 робочі дні = 213, 28 /.

Таким чином, і в цій частині вимоги позивачки обгрунтованими.

Позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з моменту виникнення заборгованості по заробітній платі з січня 2013 року.

Однак, як зазначено в статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, за змістом даних норм закону відповідальність роботодавця в зв»язку з порушенням вимог ст.116 КЗпП України, та непроведення в день звільнення розрахунку зі звільненим працівником, наступає з наступного дня після його звільнення.

Таким чином, звільнення позивачки з роботи 10 березня 2017 року та непроведення розрахунку в день -звільнення, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню з відповідача з 11 березня 2017 року, що складає на день ухвалення рішення 676 днів.

Виходячи з цього, кількість днів затримки, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 321 839, 52 гр. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні / 676 днів х 213.28 = 321 839, 52 /.

Відповідно до ст.ст.2, 4 Закону України « Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

З розрахунку індексації заробітної плати, не виплаченої позивачці за період з січня 2015 року до березня 2017 року вбачаться, що сума індексації становить 10 082, 09 гр.

Крім того, з розрахунку, приведеного позивачкою, вбачається, що розмір компенсації втрати частини заробітної плати в зв»язку з її несвоєчасно виплатою за окремі зазначені в розрахунку місяці, починаючи з вересня 2010 року, становить 11 357, 63 гр.

Сума компенсації, нарахована на заробітну плату, заборговану відповідачем на момент звільнення, починаючи з березня 2013 року і до березня 2017 року становить 37 079, 79 гр.

Дані розрахунки відповідачем не спростовані.

/ а. с. 22 - 59 /

Виходячи з цього, розрахунків позивачки. не спростованих відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки і в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Частиною 2 ст. 4 Закону встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Виходячи з даної норми закону, суми задоволених позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 4 409, 09 гр. судового збору.

Керуючись ст. ст. 3, 21,23, 24, 115, 116, 117КЗпП України, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Київський науково-дослідний інститут Гідроприладів» / 03035 м. Київ вул. Сурікова, 3, / на користь ОСОБА_2 / АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 / 60 549, 99 гр. заробітної плати, 10 082, 09 гр. індексації, 48 437, 42 гр. компенсації та 321 839, 52 гр. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Державного підприємства «Київський науково-дослідний інститут Гідроприладів» / 03035 м. Київ вул. Сурікова, 3, / 4 409, 09 гр. судового збору на користь держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 23 січня 2019 року.

Суддя Л.А.Шереметьєва