Справа №: 164/802/18
Категорія: 304000000
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Невара О.В.,

при секретарі Оліферчук І.В.,

з участю представника позивача Шадури Л.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Півень Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі справу за позовом Приватного акціонерного товариства „Волиньобленерго" до ОСОБА_1 про стягнення 5033 гривень 38 копійок, -

В С Т А Н О В И В:

ПрАТ „Волиньобленерго" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 5033 гривень 38 копійок. Свої вимоги обґрунтували тим, що відповідач, проживаючи в с. Троянівка Маневицького району Волинської області, в порушення Правил користування електричною енергією для населення своєчасно не проводив оплату за спожиту електроенергію, внаслідок чого за період з червня 2017 року по вересень 2017 року за ним рахується заборгованість по оплаті за використану електроенергію на загальну суму 5033 гривень 38 копійок. Відповідачем в добровільному порядку вказана заборгованість не погашена. Посилаючись на зазначені обставини, ПрАТ „Волиньобленерго" просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 5033 гривень 38 копійок заборгованості за спожиту електроенергію та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 . позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ „Волиньобленерго" заборгованість за спожиту електроенергію на загальну суму 5033 гривень 38 копійок та судові витрати по справі. Стверджує, що відповідач проживає по АДРЕСА_1 , де в його будинку встановлений трьохфазний електролічильник. Крім того, ОСОБА_1 користується будинком по АДРЕСА_2 , який успадкував після смерті батьків. У вказаному будинку встановлений однофазний електролічильник. Обидва особових рахунки у Маневицькій філії ПрАТ „Волиньобленерго" оформлені на відповідача. Заборгованість за спожиту електроенергію на загальну суму 5033 гривень 38 копійок, яка виникла за період з червня 2017 року по вересень 2017 року, рахується за будинком по АДРЕСА_2 . Сума вказаної заборгованості була встановлена виходячи з показань приладу обліку. Показання приладу обліку та проплата відповідача за спожиту електроенергію зафіксовані в особовому рахунку. Договір на постачання електроенергії в будинок по АДРЕСА_2 між позивачем та відповідачем не укладався. ПрАТ „Волиньобленерго" постійно здійснювало постачання електроенергії у вказаний будинок. Заборгованість за спожиту електроенергію була встановлена після заміни однофазного лічильника по АДРЕСА_2 . На даний час проведення експертного огляду вказаного лічильника є неможливим, так як він після заміни був знищений. До заміни лічильника контрольні перевірки приладу обліку за вказаною адресою представниками енергопостачальника не проводились.

Відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_3 заявлені позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними, а тому в їх задоволенні просили відмовити. Стверджують, що договір на постачання електроенергії в будинок по АДРЕСА_2 між позивачем та відповідачем не укладався. У вказаному будинку ніхто не проживає, постачання електроенергії ПрАТ „Волиньобленерго" у вказаний будинок не проводилось, так як був пошкоджений ввідний кабель, що виявилось після проведення працівниками енергопостачальника заміни однофазного лічильника у зазначеному будинку у відповідь на неодноразові звернення ОСОБА_1 в Маневицьку філію ПрАТ „Волиньобленерго" з приводу безпідставного направлення на його адресу квитанцій на оплату за спожиту електроенергію в будинку по АДРЕСА_2 , де ніхто не проживає і були викручені пробки.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства „Волиньобленерго" про стягнення 5033 гривень 38 копійок слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов?язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п.п. 19, 20, 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Споживач електричної енергії зобов?язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору, оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно з ст.ст. 25, 26 Закону України „Про електроенергетику" захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, Законами України „Про захист прав споживачів", „Про захист економічної конкуренції", „Про енергозбереження", іншими нормативно-правовими актами. Споживач енергії зобов?язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 постійно проживає по АДРЕСА_1 , де в його будинку встановлений трьохфазний електролічильник. Заборгованість за спожиту електроенергію у вказаному будинку відсутня. В будинку по АДРЕСА_2 , який ОСОБА_1 успадкував після смерті батьків, ніхто не проживає. У вказаному будинку встановлений однофазний електролічильник. Обидва особових рахунки у Маневицькій філії ПрАТ „Волиньобленерго" оформлені на відповідача. Заборгованість за період з червня 2017 року по вересень 2017 року за спожиту електроенергію на загальну суму 5033 гривень 38 копійок рахується у ПрАТ „Волиньобленерго" за будинком по АДРЕСА_2. Показання приладів обліку та проплата відповідача за спожиту електроенергію зафіксовані в особових рахунках. Договір на постачання електроенергії в будинок по АДРЕСА_2 між позивачем, як енергопостачальником, та відповідачем, як споживачем, не укладався. Заборгованість за спожиту електроенергію була встановлена після заміни однофазного лічильника по АДРЕСА_2 . На даний час проведення експертного огляду вказаного лічильника є неможливим, так як він після заміни був знищений. До заміни лічильника контрольні перевірки приладу обліку за вказаною адресою представниками енергопостачальника не проводились. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, довідок Троянівської сільської ради Маневицького району Волинської області № 1792 від 10.09.2018 року та № 1808 від 11.09.2018 року, розрахунку боргу у ПрАТ „Волиньобленерго" за спожиту електроенергію за період з червня по вересень 2017 року, рахунків за електроенергію ПрАТ „Волиньобленерго" від 6.06.2017 року, 7.07.2017 року, 4.08.2017 року та 6.10.2017 року, акту № 5110 точки обліку електричної енергії з однофазним електролічильником від 27.09.2017 року, акту про пломбування та передачу на збереження засобів обліку та пломб на них від 27.09.2017 року.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили, що в будинку по АДРЕСА_2 більше 10 років ніхто не проживає та ним не користується, вказаний будинок є непридатним для проживання. Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , крім того, додали, що ОСОБА_7 згідно договору з Маневицькою філією ПрАТ „Волиньобленерго" працював на посаді обхідника, до обов?язків якого належало зняття показників приладів обліку в жителів с. Троянівка Маневицького району Волинської області та роздавання їм рахунків за спожиту електроенергію. Стверджують, що в будинку по АДРЕСА_2 використання електроенергії не проводилось, прилад обліку показував одні і ті ж показники. В електролічильнику були викручені пробки.

Згідно ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні позовних вимог суд бере до уваги, що позивачем - ПрАТ „Волиньобленерго" в поданій до суду позовній заяві не наведено, а також його представником ОСОБА_2 в судовому засіданні відповідно до ст. 81 ЦПК України не подано суду належних та допустимих доказів про використання відповідачем, з яким договір на постачання електроенергії не укладався, за період з червня 2017 року по вересень 2017 року 8697 кВт/год. електроенергії на загальну суму 5033 гривень 38 копійок.Вказана обставина заперечується відповідачем. Позивачем не доведено, що зазначена у позовній заяві заборгованість за спожиту електроенергію була наявна в будинку по АДРЕСА_2 . Судом встановлено, що проведення експертного огляду лічильника, який був замінений в будинку по АДРЕСА_2 , є неможливим, так як він після заміни був знищений. До заміни лічильника контрольні перевірки приладу обліку за вказаною адресою представниками енергопостачальника не проводились. Представником позивача в судовому засіданні відповідно до ст. 81 ЦПК України не спростовано доводів відповідача в тій частині, що в будинок по АДРЕСА_2 постачання електроенергії ПрАТ „Волиньобленерго" не проводилось, так як був пошкоджений ввідний кабель, що виявилось 27.09.2017 року після проведення працівниками енергопостачальника заміни однофазного лічильника у зазначеному будинку.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності суд вважає, що в задоволенні позову ПрАТ „Волиньобленерго" до ОСОБА_1 про стягнення 5033 гривень 38 копійок заборгованості за спожиту електроенергію слід відмовити.

При вирішенні вимог клопотання відповідача про стягнення з позивача судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно сторони, на яку судовим рішенням покладено витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; у межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову. Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В судовому засіданні встановлено, що згідно умов договору про надання правничої допомоги від 23.08.2018 року, додаткової угоди від 9.10.2018 року до вказаного договору, розрахунку наданої правничої допомоги від 16.08.2019 року (додаток № 1 до договору від 23.08.2018 року із змінами згідно додаткової угоди від 9.10.2018 року), акту наданої правничої допомоги від 16.08.2019 року (додаток № 2 до договору від 23.08.2018 року із змінами згідно додаткової угоди від 9.10.2018 року), квитанції № 23685880-1 від 27.08.2018 року, квитанції № 27749341-1 від 7.08.2019 року, виписок з рахунку ФОП ОСОБА_3 від 27.08.2018 року та 7.08.2019 року відповідачем ОСОБА_1 були понесені витрати на правничу допомогу на загальну суму 9500 гривень, з них: на збір документів для підготовки відзиву - 950 гривень, на підготовку відзиву, заяв та клопотань - 3800 гривень, на представництво інтересів у судовій справі - 4750 гривень.

21 серпня 2019 року ПрАТ „Волиньобленерго" було подано до суду клопотання, за наслідками розгляду якого просили відмовити відповідачу у відшкодуванні понесених ним витрат на правничу допомогу, оскільки вважають, що вони є необґрунтованими та неспівмірними із складністю даної справи.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши подані докази в обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу та в заперечення на відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає, що клопотання відповідача про стягнення з позивача понесених ОСОБА_1 витрат на оплату правничої допомоги підлягає до часткового задоволення.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі „East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі „Двойних проти України" (пункт 80), рішення у справі „Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), рішення у справі „Баришевський проти України" (пункт 95). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі „Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд бере до уваги, що розмір витрат відповідача на оплату правничої допомоги по даній справі не є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надані послуги та його участь в судових засіданнях по цій справі, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що витрати відповідача на оплату правничої допомоги на суму 9500 гривень є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг поза судом під час підготовки відзиву, заяв і клопотань та в судових засіданнях по справі, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з позивача на користь відповідачазгідно з положеннями ст.ст. 137, 141 ЦПК України підлягає стягненню 3000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-284, 289, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 202, 205, 206, 509, 526-527, 530 Цивільного кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 року „Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення", суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства „Волиньобленерго" до ОСОБА_1 про стягнення 5033 гривень 38 копійок відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства „Волиньобленерго" (р/р НОМЕР_1 у філії-Волинське обласне управління АТ „Ощадбанк", МФО 303398, код 00131512) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя районного суду О.В. Невар