КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/949/2019 Головуючий в 1 інстанції - Васильченко О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - ЖелепиО.В.

суддів - Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі - Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року (у складі судді Васильченка О.В., інформація про дату складення повного тексту рішення відсутня) в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб: Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Верховної Ради України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Печерського районного суду м. Києва, Апеляційного суду міста Києва, за участі третіх осіб, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що унаслідок бездіяльності з боку відповідачів склалася ситуація, за якої не виконуються законні та обґрунтовані судові рішення, ухвалені на користь позивачів, з огляду на що їм завдана моральна шкода, яку позивачі оцінюють в 204 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 березня 2017 року визначено підсудність даної справи Подільському районному суду м. Києва, який ухвалою від 30 березня 2017 року прийняв справу до свого провадження.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року провадження в частині позовних вимог до Печерського районного суду м. Києва, Апеляційного суду міста Києва - закрито.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, за участі третіх осіб: Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Верховної Ради України, про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 13 листопада 2018 року позивачізвернулись з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, просили судове рішення скасувати, як ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

До апеляційного суду учасники справи не з'явились. Про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Частина 1 статті 27 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 вказаної норми моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно із ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»N 4 від 31.03.95 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 вказаної Постави визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що 28.03.16 Печерським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4. до Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданою владою, чиновниками, судовою владою. (а.с. 9-10)

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.06.16 рішення Печерського районного суду м. Києва від 28.03.16 залишено без змін, рішення суду набрало законної сили. (а.с. 12-16)

Як вбачається з рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.06.05 заяву ОСОБА_2 про встановлення факту наявності у ОСОБА_2 права на отримання пенсії за вислугу років з 06.08.2002 року в розмірах та порядку встановлених чинним законодавством України, позов задоволено. (а.с. 17-19)

Як вбачається з Довідки від 10.01.07, виданої ФІНБ УСБУ в Кіровоградській області, ОСОБА_2 є пенсіонером СБУ, він та члени його сім'ї, які перебувають на його утриманні, проживають разом з ним в житлових будинках усіх форм власності, мають право на 50% знижку плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), в межах норм, передбачених законодавством. (а.с. 21)

Згідно Протоколу за пенсійною справою N/A - 2310 від 28.11.14 ОСОБА_2 є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років з 01.12.06. (а.с. 22)

Як вбачається з постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.02.16 у задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління СБУ в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, відмовлено. (а.с. 25-28)

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.05.16 постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.02.16 залишено без змін, постанова суду першої інстанції набрала законної сили. (а.с. 29)

Згідно Постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.02.12 у задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління СБУ в Кіровоградській області та Головного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про перерахунок призначеної пенсії за вислугою років відмовлено. (а.с. 30-35)

Відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.10.12 позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Світловодському районі Кіровоградської області, управління праці та соціального захисту населення Світловодської районної державної адміністрації, управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Світловодської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів та моральної шкоди, задоволені частково; визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Світловодському районі Кіровоградської області щодо невиплати ОСОБА_3 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, згідно ст.ст. 51,67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. (а.с. 83-84)

Відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.07.14 позовні вимоги ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Світловодської міської ради, Управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську Кіровоградської області про стягнення сум неотриманої соціальної допомоги ліквідатору наслідків катастрофи на ЧАЕС та компенсацію моральної шкоди, задоволені частково; визнано протиправною бездіяльність відповідачів та зобов'язано здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2010 рік з урахуванням фактично виплачених сум в цей період. (а.с. 85-86)

Відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.11.13 залишено без змін постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.06.10, якою позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Світловодську та Світловодському районі Кіровоградської області про стягнення недоплаченої державної та додаткової пенсії як інваліду 2 групи та учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії задоволені частково; зобов'язано відповідачів перерахувати та виплатити державну пенсію та додаткову пенсію ОСОБА_4 за шкоду заподіяну здоров'ю у відповідності до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за період з 09.07.07 по 31.12.07 та з 22.05.08 по 24.06.10 включно з урахуванням сум, що були виплачені раніше. (а.с. 87-88)

З матеріалів справи також вбачається, що 18.03.13 було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-3076/11, за яким стягнуто з Кредитної спілки «Україна-Центр» на користь ОСОБА_5 суму внеску в розмірі 41838,85 грн. (а.с. 94), а постановою від 19.06.13 повернуто виконавчий документ стягувачу. (а.с. 95)

Позовна заява містить посилання на те, що позивачі мають на руках законні рішення, які не можуть виконати, чим самим порушуються їхні права та законні інтереси.

В матеріалах справи містяться копії судових рішень судів різних інстанції щодо різного виду спорів та правовідносин, які виникли. Однак, встановити правовий зв'язок між вказаними рішеннями не видається можливим.

До суду надано докази того, що у провадженні Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції перебував на виконанні виконавчий лист № 2-3076/11 про стягнення з КС «Україна - Центр» на користь ОСОБА_5 суму депозитного внеску (вкладу) в розмірі 41838,85 грн.

Судом не встановлено правового зв'язку між вказаними документами щодо примусового стягнення суми депозитного вкладу, рішеннями судів про надання допомоги в порядку Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та моральною шкодою про яку вказують позивачі.

Однак, жодного доказу звернення до примусового виконання рішень судів щодо призначення, перерахунку пенсії в порядку Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачами не надано.

Дослідивши, надані позивачами докази, суд першої інстанції не встановив, що Кабінетом Міністрів України позивачам завдана моральна шкода, не виконанням, ухвалених судових рішень на їх користь. Не доведено протиправність поведінки державних органів з позовом до яких звернулись позивачі, а також їх бездіяльність, прямий причинний зв'язок між шкодою та діями чи бездіяльністю державних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 вказаної норми доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. (ч. 7 ст. 81 ЦПК України)

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що суди не проконтролювали виконання , ухвалених ними рішень, щодо отримання позивачами пенсій та інших соціальних виплат, а тому порушили ст.1 Протоколу Першого Європейської Конвенції, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що позивачі в остаточних своїх позовних вимогах, позивались до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, проте в апеляційній скарзі не навели, якими діями , чи бездіяльністю посадових осіб вказаного органу, завдана їм моральна шкода.

Провадження в даній справі за позовними вимогами позивачів до Печерського районного суду м. Києва та Апеляційного суду м. Києва закрито, про, що постановлена відповідна ухвала, яка не скасована.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 375 ЦПК України залишає його без змін.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави.

З огляду на викладене, оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням вимог чинного законодавства, та не може бути скасоване з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 382-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 січня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді