Провадження № 2/344/1742/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

23 січня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.,

секретаря Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Федерації в особі посольства ОСОБА_2 Федерації в Україні про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 Федерації в особі посольства ОСОБА_2 Федерації в Україні про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи тим, до жовтня 2014 року вона проживала і була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1. До вимушеного залишення окупованої території Донецької області вела із чоловіком спокійне життя, займались вирощуванням овочів та фруктів, щоденно тяжко працювали, щоб заробити гроші на покрашення свого життя, добудову помешкання та фінансову допомогу дітям. Вимушене її переселення разом з чоловіком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в жовтні 2014 року з території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії ОСОБА_2 Федерації проти України та окупації ОСОБА_2 Федерацією частини території Донецької області України. Результатом збройної агресії ОСОБА_2 Федерації для неї стала втрата права розпоряджатись та користуватись належним їм житлом, земельними ділянками та паєм, які належать на праві сумісної приватної власності з чоловіком та можливості проживати у рідному селі і реалізуватися у справі, якій вона присвятила багато років свого життя. Після окупації частини Донецьке області ОСОБА_2 Федерацією з нею, під впливом російської пропаганди, припинили спілкування деякі знайомі та друзі, порушено її налагоджений звичний спосіб життя, гостро стало питання з приводу житла та фінансів, що позначилось на її моральному та фізичному стані. Внаслідок саме прояві збройної агресії ОСОБА_2 Федерації на частині території Донецької області було порушено низку її конституційних прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р., IV Женевською конвенцією 1949 р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділом II Конституції України. З жовтня 2014 року по серпень 2016 року вона з чоловіком вимушено покинули своє майно, яке залишилося за адресою: Донецька область Новоазовський район, село Роза Люксембург , вул. Щорса,№21 та переїхали проживати в Одеську область. Проте, у звязку із захворюванням чоловіка в серпні 2016 року переїхали до м. Івано-Франківська . З 26 серпня 2016 року були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та уклали договір найму житлового приміщення за адресою; вул. Пулюя, 3/70 в м. Івано-Франківську. Проте на даний час після смерті чоловіка вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. До подій на Сході, а саме збройної агресії ОСОБА_2 Федерації вони з чоловіком мали власний будинок, який розташований за адресою: Донецька область, Новоазовський район, село Роза Люксембург, вул. Щорса,№21 і був придбаний згідно договору купівлі-продажу житлового будинку 08.07.1997 року та зареєстрований в Новоазовській державній конторі. Даний будинок складається із трьох житлових кімнат, в будинку проведені всі сантехнічні та газові комунікації. Щороку до них приїжджали десятки знайомих на відпочинок, так як місце розташування належного їй майна знаходиться у зоні відпочинку, а саме не березі Азовського моря. Також їм належало на праві приватної власності наступне майно, а саме: земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташована на території Розовської сільської ради в селі Рози Люксембург , вул. Щорса,№21; земельна ділянка площею 0,1765 та для ведення ОСГ, розташована на території Розовської сільської ради в селі Рози Люксембург, вул. Щорса,№21; земельна ділянка 4,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , розташована на території Новоазовської міської ради в селі Рози Люксембург, вул. Щорса,№21; земельна частка (пай) 1,743 га в колективній власності КСП «Новоазовський». Внаслідок збройної агресії ОСОБА_2 Федерації проти України та окупації ОСОБА_2 Федерацію частини території Донецької області, вона та члени її сім'ї фактично позбавлені можливості володіти, користуватись та розпоряджатись належним будинком та земельними ділянками, що завдає їй, як моральної, так і майнової шкоди у вигляді нестриманих доходів, які б вона могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право власності на це нерухоме майно не було порушене. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 Федерації на її користь 1 123 889,45 грн., що за офіційним курсом НБУ складає 35 000 Євро - моральної шкоди, 1 138 771,35 грн., що за офіційним курсом НБУ складає 35 463,45 Євро матеріальної шкоди, та 10 000 грн., що за офіційним курсом НБУ складає 311,40 Євро - шкоди завданої ушкодженням здоровя.

Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву за змістом якої вимоги позову підтримала в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки суду не повідомив.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб'єкти публічного права.

Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 р. №254-VIII, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. До переліку міст, які визнані цією постановою окупованими входить також і населені пункти Новоазовського району Донецької області.

Частиною 6 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на ОСОБА_2 Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок збройної агресії ОСОБА_2 Федерації проти України та окупації ОСОБА_2 Федерацію частини території Донецької області, Україна позивач ОСОБА_1 фактично позбавлена можливості володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй будинком №21, який знаходиться по вулиці Щорса у с. Роза Люксембург Новоазовського району Донецької області, а також належними земельними ділянками, що завдає позивачу, як моральної, так і майнової шкоди у вигляді недоотриманих доходів, які позивач могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право власності на це нерухоме майно не було порушене.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Пунктами 8, 9 ч. 2ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом ч. ч.1, 2, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір упущеної вигоди, яку складають недоотримані доходи від передачі будинку № 21, який знаходиться на вул. Щорса у с. Рози Люксембург, Новоазовського району Донецької області в оренду, згідно з розрахунком позивача, за період з жовтня 2014 року по жовтень 2018 року становить 735 000 грн., що на день предявлення позовної заяви до суду за офіційним курсом НБУ складало 22 889,30 Євро. Крім того, упущена вигода, яка складає недоотримані доходи від передачі земельних ділянок та земельного паю, згідно обґрунтованого розрахунку позивачки, становить 403 770 грн., що на день предявлення позовної заяви до суду за офіційним курсом НБУ складало 12 574,15 Євро. Таким чином загальний розмір матеріальної шкоди становить 35 463,45 Євро, що еквівалентно, станом на день звернення з позовом до суду 1 138 771 грн. 35 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським обєднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на ОСОБА_2 Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_2 Федерацією.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні вимог позивача про компенсацію моральної шкоди суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення Європейського суду з прав людини у справі Луізідоу проти Турецької ОСОБА_4 (CASE OF LOIZIDOU v. TURKEY (Article 50), (40/1993/435/514), 28 July 1998), відповідно до якого Турецька ОСОБА_4 зобовязана сплатити позивачу компенсацію, зокрема, й за моральні страждання через незаконну окупацію північної частини Кіпру, де народилась та проживала позивач, турецькими Збройними Силами.

В рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що внаслідок окупації північної частини території Кіпру позивач зазнала моральних страждань, які полягали в психологічному стражданні через неможливість проживати на території, де вона народилась та законно мешкала, відчутті страху та безпорадності. Крім того суд також врахував моральні страждання позивача через змушене переселення із північної території Кіпру, де вона народилась та законно мешкала до моменту окупації цієї частини Кіпру турецьким Збройними Силами.

Отже, виходячи із норм, закріплених у Європейській Конвенції, можна зробити висновок, що Європейський суд з прав людини, затвердивши "Правила суду - компенсація шкоди", виходив із того, що збитки, нанесені особі через порушення прав та законних інтересів, встановлених в Європейській Конвенції, можуть мати не тільки матеріальний, а й моральний характер, а також мати характер множинності.

Враховуючи тривалість порушень прав та законних інтересів позивача, а саме більше чотирьох років, та врахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану матеріальну та моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені ОСОБА_2 Федерацією відносно них.

Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини. Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Луізідоу проти Турецької ОСОБА_4 (CASE OF LOIZIDOU v. TURKEY (Article 50), (40/1993/435/514), 28 July 1998), Турецька ОСОБА_4 має сплатити позивачу компенсацію у розмірі 20 000 кіпрських фунтів (станом на 01.01.1998 р. Європейський Союз при підготовці до запровадження єдиної валюти ЄС - євро, виходив із співвідношення 0,585274 кіпрських фунтів за 1 євро, і таке відношення було актуальним на момент розгляду спору в Європейському суді з прав людини).

Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачці моральних страждань, які полягають у порушенні налагодженого способу життя та змушення позивача докладати зусиль для досягнення звичного життя, суд вважає достатнім розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду у сумі 1 123 889,45 грн., який на день предявлення позовної вимоги до суду за офіційним курсом НБУ є еквівалентом в 35 000 Євро.

Внаслідок постійних моральних страждань фізичний стан позивачки погіршився. Позивачка неодноразово змушена звертатись до поліклініки, часті депресії та стреси також призвели до погіршення стану її здоровя, що підтверджується записами медичної карти амбулаторного хворого. Тому, розмір заявленої позивачкою матеріальної шкоди, яка завдана їй ушкодженням здоровя - 10 000 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Крім цього, слід також зазначити, що ОСОБА_2 Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно окупувавши частину території України, а саме ОСОБА_4 Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і ОСОБА_2 Федерацією.

Зокрема, пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що ОСОБА_2 Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобовязання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.

Згідно пункту 2 Будапештського меморандуму, що ОСОБА_2 Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов'язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Обєднаних Націй.

Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров"я людини, а також нанесення шкоди її майну.

Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і ОСОБА_2 Федерацією, Договір між Україною і ОСОБА_2 Федерацією про українсько-російський державний кордон, ОСОБА_2 Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, а тому суд доходить до висновку про відсутність у неї судового імунітету.

Враховуючи те, що позивачем наведені обґрунтовані правові докази вини відповідача, а відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

На підставі вищевказаного, ст. 8 Конституції України, ст..ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої 17.07.1997р., Женевської конвенції 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, ст.ст.16 ,22, 23, 386, 1166, 1167, 1168 ЦК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Федерації в особі посольства ОСОБА_2 Федерації в Україні про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з держави ОСОБА_2 Федерація на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 «А», кв. 73, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 123 889 (один мільйон сто двадцять три тисячі вісімсот вісімдесят девять) гривень 45 копійок, що є еквівалентом 35 000 (тридцять пять тисяч) євро за офіційним курсом Національного Банку України станом на день подання позову до суду.

Стягнути з держави ОСОБА_2 Федерація на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 «А», кв. 73, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1 138 771 (один мільйон сто тридцять вісім тисяч сімсот сімдесят одну) гривню 35 копійок, що є еквівалентом 35 463,45 (тридцять п"ять тисяч) євро 45 центів за офіційним курсом Національного Банку України станом на день подання позову до суду.

Стягнути з держави ОСОБА_2 Федерація на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 «А», кв. 73, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, що є еквівалентом 311 (триста одинадцять) євро 40 центів за офіційним курсом Національного Банку України станом на день подання позову до суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.