ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1878/19 Справа № 204/7971/17 Суддя у 1-й інстанції - Книш А.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
УХВАЛА

16 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року

по справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики, відсотків, інфляційних витрат, 3% річних,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики, відсотків, інфляційних витрат, 3% річних.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року заяву позивача ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову - задоволено частково.

З метою забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 заборонено відчуження 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1002 га, які належать ОСОБА_1.

У задоволенні заяви в іншій частині - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року по справі та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року просить ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року, винесену за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі № 204/7971/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики, відсотків, інфляційних витрат, 3% річних, якою заборонено відчуження 1/2 частини нерухомого майна (домоволодіння та земельної ділянки) розташованих за адресою: АДРЕСА_1 які належать ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 01 лютого 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з заявою про забезпечення позову, шляхом вжиття заходів забезпечення позову, а саме: накласти арешт нанерухоме майно, право власності на яке зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1002 га.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 зазначив, що є побоювання, що відповідачі будуть вживати заходи щодо переоформлення належного їм майна, яке є їх спільною сумісною власністю подружжя, на інших осіб, а також не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України, згідно п. 10 позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно із ч.2,3 ст.152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, у відповідності до умов якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 560 00,00 грн., які були еквівалентом 70 000,00 доларів США, виходячи з курсу НБУ на день позики, а позичальник зобов'язався повернути кошти в термін до 26 вересня 2016 року та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 18% річних від суми позики протягом строку користування позикою. За умовами пункту 7.5. договору позики від 26.09.2013 року цей договір укладався за письмовою згодом другого подружжя позичальника - ОСОБА_1, яка 26.09.2013 року підписала заяву про надання згоди на взяття її чоловіком ОСОБА_3 позики у розмірі 560 00,00 грн., які були еквівалентом 70 000,00 доларів США, виходячи з курсу НБУ на день позики. Однак на день звернення з позовом до суду позичальником ОСОБА_3 сума позики повернута не була.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 08.12.2017 року вбачається, що житловий будинок та земельна ділянка належать відповідачу ОСОБА_1.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що заявлені у позові вимоги на чималу суму в розмірі 560 00,00 грн., які були еквівалентом 70 000,00 доларів США, виходячи з курсу НБУ на день позики, при цьому позичальник та поручитель ухиляються від виконання взятих на себе зобов'язань, і у разі задоволення позовних вимог у позивача можуть виникнути проблеми з виконанням рішення суду, оскільки, як зазначено вище, сума заявлених позовних вимог є дуже великою.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича