Справа № 489/5023/18
Номер провадження 2/489/151/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Миколаїв,

вул. Космонавтів,81/16 (81/17),

зал судових засідань №11

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретар судового засідання - Мазницька Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2, яким просив стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики в розмірі 29 160 грн. 00 коп.

Свої вимоги мотивував тим, що:

-29.05.2018 року та 21.06.2018 року між сторонами були укладені договори позики;

-на виконання умов вказаних договорів позивачем передано позивачу грошові кошти в розмірі 24 360 грн. 00 коп. та 4 800 грн. 00 коп. - відповідно;

-на підтвердження отримання від позивача вказаних коштів відповідачем було складено боргові розписки від 29.05.2018 року та від 21.06.2018 року;

-відповідач ухиляється від виконання зобов'язань з повернення грошових коштів позичених у позивача, в зв'язку з чим він має сплатити позивачу суму боргу.

Ухвалою суду від 14.09.2018 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідно до заяви позивач вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та просив про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився повідомлений судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши надані докази, суд при вирішені справи виходить з такого.

29.05.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали Договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 24 360 грн. 00 коп., з кінцевим терміном повернення до 20.06.2018 року.

Також, 21.06.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали Договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 4 800 грн. 00 коп.

На підтвердження укладення між сторонами договорів позики відповідачем було складено боргові розписки, за якими він зобов'язувався повернути займані кошти (а.с.4,5).

Однак, позичальником за договором позики зобов'язання щодо повернення суми боргу належним чином не виконані не виконані, в зв'язку з чим на теперішній час він має заборгованість перед позивачем.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки, яка є простим письмовим документом, між сторонами було укладено договір позики, який позивач виконав, а відповідач своєчасно не повернув позичене, тобто не виконав своїх зобов'язань.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Згідно із положеннями ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов'язанням.

Згідно ст. 525 ЦК України недопустима одностороння відмова від виконання зобов'язань, якщо інше не передбачене договором або законом.

У відповідності до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно матеріалів справи вбачається, що відповідач на час розгляду справи кошти не повернув, через що вважається таким, що не виконав зобов'язання за договором позики.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договорами позики обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно з відповідача на користь позивача стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265,280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, борг за Договором позики від 29.05.2018 року в розмірі 24 360 грн. 00 коп., за Договором позики від 21.06.2018 року в розмірі 4 800 грн. 00 коп., що разом складає 29 160 грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивача - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, номер та серія паспорта НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1;

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2.

Повний текст рішення складено 21.01.2019 р.

Суддя Н.С. Тихонова