ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 385/565/18

провадження № 22-ц/4809/83/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Авраменко Т.М., Черненка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області у складі судді Сліпенка Р.Ю. від 16 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання відмови в наданні дозволу на розроблення проект землеустрою незаконною та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 25 січня 2018 року вона звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2 га ріллі для ведення особистого селянського господарства на території Хащуватської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. До заяви було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копію паспорта та ідентифікаційний номер, тобто виконано вимоги статті 117 Земельного кодексу України. Однак, листом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № О-583/0-1108/0/17-18 від 20.02.2018 року їй було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Вважає, що вказана відмова є безпідставною, оскільки підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місяця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Посилаючись на ці обставини, позивач просила визнати незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, викладену в листі № О-583/0-1108/0/17-18 від 20.02.2018 року, у задоволенні її заяви у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 2 га ріллі, для ведення особистого селянського господарства на території Хащуватської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути вказану заяву.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2018 року позов задоволено частково. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.01.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 2 га ріллі, для ведення особистого селянського господарства на території Хащуватської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, у порядку та у спосіб, передбачені частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що даний позов поданий з порушенням правил предметної юрисдикції. З цих підстав, скаржник просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

За змістом положень статті 122 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК України).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частини десята, тринадцята та чотирнадцята статті 123 ЗК України).

З наведених норм можна зробити висновок, що набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування.

Отже, правовідносини, пов'язані з прийняттям та реалізацією таких рішень не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов'язань осіб.

При прийнятті таких рішень орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах.

Предметом позову у даній справі є визнання незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розробдення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов'язання відповідача повторно розглянути вказану заяву.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області відмовляючи у задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, здійснював владні управлінські функції, тому даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області задовольнити.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16 серпня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання відмови в наданні дозволу на розроблення проект землеустрою незаконною та зобов'язання вчинити дії - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: