Справа № 343/1867/17
Провадження № 22-ц/4808/52/19
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду в складі судді Андрусіва І.М., ухвалене 17 жовтня 2018 року в м. Долині Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 22 жовтня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 серпня 2017 року на засіданні постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян Долинської РДА, у якій він брав участь як член комісії, ОСОБА_1 виразився, що він вживає спиртні напої, від нього відчутний запах алкоголю та прийшов на розгляд його звернення у нетверезому стані. Вказане не відповідало дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію як голови громадської організації. Внаслідок цього у нього погіршився стан здоров'я, у зв'язку із чим змушений був звертатися за медичною допомогою. Також йому заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях.

ОСОБА_1 у грудні 2017 року подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 16 серпня 2017 року на засіданні постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян Долинської РДА після перегляду на комісії відеоматеріалів, які підтверджували порушення посадовими особами управління соціального захисту населення Долинської РДА, ОСОБА_2 законодавства, виразився такими слова: «Такий метод, який вибрала ця людина, нікудишній... Знаєш, Саша, чисто по-мужськи, нікуди би не пішов з тобою...». Окрім того, після засідання комісії в коридорі райдержадміністрації ОСОБА_2 назвав його «клоуном». Такі висловлювання є образою та приниженням його честі, гідності, ділової репутації, підривають авторитет та довіру до нього людей. Також вважав неправдивою зазначену в позовній заяві ОСОБА_2 інформацію. Внаслідок образлової та неправдивої інформації йому завдано моральну шкоду, яка виразилась у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, підривом його ділової репутації та престижу.

Посилаючись на ці обставини, з урахуванням уточнення, просив визнати вказану інформацію недостовірною й такою, що порочить честь, гідність та принижує його ділову репутацію, зобов'язати відповідача протягом п'яти календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили вибачитись і спростувати поширену інформацію. Також стягнути з нього завдану моральну шкоду в розмірі 175 000,00 грн.

Рішенням Долинського районного суду від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що словесні формулювання сторін, якими вони обмінялися на засіданні комісії з питань розгляду звернень громадян є суб'єктивними оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Ні в матеріалах справи, ні в судовому засіданні не здобуто доказів того, що ОСОБА_2 виразився щодо ОСОБА_1 зі словом «клоун». Інші позовні вимоги є похідними, а тому також не підлягають до задоволення.

На вказане рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку доказів по справі, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить рішення суду в оскарженій частині скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його зустрічний позов. Також винести окрему ухвалу щодо притягнення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 384 КК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що твердження ОСОБА_2 у публічній заяві про те, що він є ненадійною людиною, що на нього не можна покластися у будь-якій справі, що із ним не можна нікуди піти, що його методи виявлення правопорушень і захисту простих людей є нікудишніми тощо є недостовірною інформацією, оскільки не відповідають дійсності. Внаслідок поширення образливої і недостовірної інформації порушено його особисті немайнові права на повагу до честі, гідності та завдано моральну шкоду.

Також вказує, що ним було подано клопотання щодо постановлення окремих ухвал про притягнення до кримінальної відповідальності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за дачу у судовому засіданні завідомо неправдивих показань. Однак, ці клопотання судом не розглянуто та по них не прийнято жодного рішення. Відтак, просив апеляційний суд винести відповідні окремі ухвали.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не подано.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_6 доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 та його представник - адвокат ОСОБА_7 доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки судове рішення оскаржено лише в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1, то відповідно апеляційний суд переглядає його тільки в цій частині.

Судом встановлено, що 16 серпня 2017 року о 14.00 год на засіданні постійно діючої комісії з питань розгляду звернень Долинської районної державної адміністрації за адресою: м. Долина, пр. Незалежності, 5 (каб.20) розглядалось звернення ОСОБА_1 щодо порушення посадовими особами управління соціального захисту населення Долинської РДА чинного законодавства України, посадових інструкцій та Конституції України. Під час розгляду звернення ОСОБА_1, який являється громадським активістом м. Долина, висловився до члена комісії, ОСОБА_2, який є головою громадської організації «Долинське районне об'єднання воїнів АТО», наступним чином: «...Я бачу, що ви з запахом прийшли...червоні, і очі червоні...». Передував даній фразі вислів ОСОБА_2 наступного змісту: «…Такий метод, який вибрала ця людина, нікудишний... Знаєш, Сашо, чисто по-мужськи нікуди би не пішов з тобою...».

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частин другої, третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

За правилами частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

В силу вимог статті 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред'явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, місцевий суд правильно вважав, що висловлювання «..Такий метод, який вибрала ця людина, нікудишний.... Знаєш, Сашо, чисто по-мужськи нікуди би не пішов з тобою...» є оціночним судженням ОСОБА_2, яке не підлягає спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого таттею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Аналогічне роз'яснення висловлено і Верховним судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналогічна норма містилась і в ч.1 ст.3 ЦПК, який був чинним станом на 17 жовтня 2017 року.

Відтак, подання ОСОБА_2 до суду позовної заяви, в ході якої судом була здійснена перевірка та оцінка наданих сторонами пояснень і доказів, свідчить про реалізацію особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, та не є поширенням недостовірної інформації в розумінні ст. 277 ЦК України.

З огляду на вищенаведене місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_1

Враховуючи, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від позовної вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив і у її задоволенні.

Доводи апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не дають підстав дійти переконання про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а фактично є доводами зустрічного позову, яким місцевим судом дана належна правова оцінка.

Що стосується посилання апелянта на те, що судом не розглянуто його клопотання про постановлення окремих ухвал, то такі не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 1 жовтня 2018 року ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_9 подали клопотання про постановлення окремої ухвали стосовно свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.125,126), оскільки під час розгляду справи, зокрема в судових засіданнях 4 липня та 26 липня 2018 року було виявлено їхні неправдиві показання. При цьому свідки були попереджені про кримінальну відповідальність згідно положень ч. 1 ст.384 КК України за дачу завідомо неправдивих показань.

За змістом частини 4 статті 262 ЦПК України суд постановляє окрему ухвалу щодо свідка, експерта чи перекладача у разі виявлення під час розгляду справи відповідно неправдивих показань, неправдивого висновку експерта чи неправильного перекладу, підробки доказів та направляє її прокурору чи органу досудового розслідування.

При цьому неправдивими є показання, в яких повністю або частково перекручені факти, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки під час розгляду справи судом не виявлено, що показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є діаметрично протилежними тому, що відбувалось на засіданні комісії, а є висловленням ними своїх суб'єктивних бачень з приводу висловлювань ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2, то місцевий дійшов правильного переконання про відсутність підстав для постановлення окремих ухвал.

З огляду на вищезазначене, не встановлено обставин щодо постановлення окремої ухвали і судом апеляційної інстанції. При цьому за клопотанням апелянта у засіданні апеляційного суду було відтворено технічний запис судового засідання від 4 липня та 26 липня 2018 року про допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення судом першої інстанції в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно, всебічно з'ясованих обставин справи, є законним та обґрунтованим.

А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду від 17 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 21 січня 2019 року.