пр. № 2/759/2342/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М. розглянувши заяву представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі 759/17438/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у листопаді 2018 р. звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 23.01.2017 р. в розмірі 100 000,00 грн.

Представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.01.2017 р. між сторонами був укладений Договір позики, відповідно до умов якого позивача надала у борг відповідачці кошти на загальну суму 100 000 грн. з терміном повернення до 25.07.2018 р. Проте, на момент подання даного позову відповідачка свої зобов'язання не виконала, борг не повернула.

28.12.2018 р. до суду надійшла та 18.01.2019 р. передана головуючому заява представника позивачки про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить відповідачці.

Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_3.

Оскільки, судом встановлено, що предметом даного позову є борг за договором позики, укладений між сторонами, суд вважає, що невжиття забезпечення позову може порушити майнові права та інтереси позивачки, а тому вважає клопотання обґрунтованим на законі і підлягаючим задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення поданої представником позивачки заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260, 353, 354, 355 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі 759/17438/18 - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в межах суми позову, до розгляду вищезазначеної цивільної справи по суті.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі до районного суду апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів.

Суддя: