Ухвала

11 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 757/71845/17-ц

провадження № 22-ц/824/7287/2019

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ КравецьВ.А., перевіривши відповідність вимогам статті 356 ЦПК України апеляційної скарги головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України НещадимаІвана Сергійовича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року відмовлено у задоволенні подання державного виконавця.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 27 березня 2019 року головний державний виконавець Нещадим І.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Згідно вимог статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Отже, апелянтом пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Однак, безпосередньо в апеляційній скарзі заявник порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та зазначає, що оскаржувана ухвала на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не надходила, а про існування ухвали дізнався 22 березня 2019 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. З матеріалів справи вбачається, що відомості про отримання апелянтом копії оскаржуваної ухвали відсутні.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Таким чином, суд доходить висновку, що апелянт пропустив строк на апеляційне оскарження ухвали суду з поважних причин, що є підставою для його поновлення.

Разом з тим, подана апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, оскільки не відповідає вимогам п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України.

Безпосередньо в апеляційній скарзі головний державний виконавець Нещадим І.С. просить відстрочити сплату судового збору за подання даної апеляційної скарги та зазначає, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є бюджетною установою та фінансується за рахунок коштів з Державного бюджету України, а розрахунково-касове обслуговування здійснюється Державною казначейською службою України лише в межах відкритих асигнувань. Оскільки процедура сплати судового збору за подання апеляційної скарги потребує погодження та проведення виплати через органи Державної казначейської служби України, що займає деякий час, а строки апеляційного оскарження ухвали суду обмежені законом, просить відстрочити сплату судового збору на розумний строк або до ухвалення судового рішення справі.

Відповідно до частини 1 статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» визначено конкретні умови, за яких враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Ураховуючи ту обставину, що апелянт не надав апеляційному суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження свого складного майнового стану, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Так, у відповідності до пункту 3 частини 4 статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом. Обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

У статті 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із підпунктом 9 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на ухвалу суду юридичною особою сплачується1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1 921,00 грн.

Отже, апелянту необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. на реквізити Київського апеляційного суду:

Отримувач коштівУК у Солом. р-ні/Соломян. р-н/22030101 Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38050812 Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Код банку отримувача (МФО) 899998 Рахунок отримувача 0024 Код класифікації доходів бюджету 22030101 Адреса суду м. Київ, вул. Солом'янська, 2-А
З огляду на викладене, апелянту необхідно подати оригінал квитанції про сплату судового збору на виконання вищевказаних положень закону.

Відповідно до вимог частини 2 статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За вказаних обставин, апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Поновити головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадиму Івану Сергійовичу строк на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року.

Відмовити головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадиму Івану Сергійовичу у задоволенні клопотання про відстрочення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року.

Апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима ІванаСергійовича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року - залишити без руху.

Надати апелянту строк до 11 травня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, для надіслання на адресу апеляційного суду оригіналу квитанції про сплату судового збору.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені статтею 357 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя В.А. Кравець