Дата документу 15.01.2019 Справа № 310/8629/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/8629/18
Провадження №22-ц/807/569/19
№22-ц/807/569/19-2
Головуючий в 1-й інстанції - Вірченко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.
суддів:Крилової О. В., Онищенко Е. А.,
секретарКамалова В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛАВУТИЧ-АЗОВ» на ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року та від 06 листопада 2018 року, постановлені в м. Бердянськ у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛАВУТИЧ-АЗОВ» про стягнення вартості 31% частки в статутному капіталі,-

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на 3/20 частки, 1/5 частку, 1/20 частку нежитлової будівлі АДРЕСА_1 що належить відповідачу ТОВ «Славутич-Азов».

Заяву обґрунтував тим, що позивачем ОСОБА_5 подана позовна заява до суду до ТОВ «Славутич-Азов» про стягнення вартості 31 % в статутному капіталі в розмірі 1 907 673,30 грн., інезастосування забезпечення вказаного позову дає підстави ставити під сумнів збереження спірного майна за час розгляду справи у суді, що в разі позитивного вирішення спору може суттєво утруднити його виконання або ж зробить його виконання взагалі неможливим.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на 3/20 частки, 1/5 частку, 1/20 частку комплексу будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Славутич-Азов».

У порядку передбаченому ст. 158 ЦПК України, Товариством з обмеженою відповідальністю «Славутич-Азов» 01.11.2018 року заявлено клопотання про скасування заходів забезпечення позову застосованих відповідно до ухвали від 16.10.2018 року.

Клопотання мотивовано тим, що ТОВ «Славутич-Азов» усіляко сприяє ОСОБА_5 у виділенні належній їй частці у статутному капіталі, не вчиняє жодних дій щодо відчуження спірного майна, а вартість майна на, яке накладено арешт неспівмірна з ціною позову.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 листопада 2018 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Славутич-Азов» про скасування заходів забезпечення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними ухвалами суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Славутич-Азов» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм процесуального права, просить ухвали суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом при постановці ухвал не враховано, що заявником ОСОБА_5 не доведено ризик можливого відчуження належного ТОВ «Славутич-Азов» нерухомого майна, а тому у суду не було підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Крім того, не враховано, той факт що товариством виплачено частину вартості частки в статутному капіталі позивачці, вартість майна на, яке накладено арешт неспівмірна з ціною позову, а вжиті заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності відповідача. Також позивачем не надано суду жодних пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву щодо забезпечення позову та відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам процесуального законодавства, з такою позицією погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв'язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів).

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов'язаний подавати суду докази.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відтак, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів, які б підтверджували що нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження спірного нерухомого майна.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами виник спір щодо стягнення вартості 31 % в статутному капіталі, і відмова в забезпеченні позову призведе до можливості розпорядження відповідачем ТОВ «Славутич-Азов»зазначеним майном, ще до вирішення спору судом, і тому є реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який правомірно задовольнив заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову, оскільки вбачається, що між сторонами існує спір стосовно.

Доводи апелянта з приводу того, що заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності відповідача є недоведеними на час розгляду апеляційної скарги.Апелянт не вказує, яким чином порушується його право, в зв'язку з накладенням арешту на нерухоме майно, власність якого він не оспорює.

Що стосується доводів скарги з приводу того, що вартість майна на яке накладено арешт неспівмірна з ціною позову, то оскільки від визначення вартості майна залежать вирішення спору по суті, а з матеріалів справи вбачається що саме в цій частині існує спір, то це питання не може вирішуватися на стадії забезпечення позову, тим більше судом апеляційної інстанції.

Оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер, тому апеляційним судом не встановлено порушень прав апелянта шляхом постановлення оскаржуваної ухвали.

Інших доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваних ухвал апеляційна скарга не містить.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом вжито заходів забезпечення позову з дотриманням вимог процесуального законодавства і підстав для скасування вказаних ухвал суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЛАВУТИЧ-АЗОВ» залишити без задоволення.

Ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року та від 06 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 18 січня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

Е. А. Онищенко