Єдиний унікальний номер 243/3802/19 Номер провадження 22-ц/804/2329/19

Доповідач Санікова О.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі:

суддів Санікової О.С., Агєєва О.В., Космачевської Т.В

розглянувши у письмовому провадженні в місті Бахмуті цивільну справу №243/3802/19

за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги опалення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 червня 2019 року

(суддя Сидоренко І.О., рішення ухвалено в м. Слов`янську Донецької області, повний текст рішення виготовлений 21 червня 2019 року),-

в с т а н о в и в :

12.04.2019 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» звернулося до Слов`янського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, посилаючись на те, що відповідачі мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , є абонентами ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в м. Слов`янськ та користуються послугами з опалення, однак не в повному обсязі оплачують вартість спожитих послуг з опалення, що порушує право позивача на отримання плати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк. З 01.03.2015 року по 01.03.2019 рік сума заборгованості за особовим рахунком відповідача склала 23510,62 грн.

Просило стягнути з відповідачів зазначену заборгованість з урахуванням 3 % річних в сумі 1050.00 грн. та індексу інфляції в сумі 4000.60 грн., в загальному розмірі 28561,22 грн., а також понесені позивачем судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 червня 2019 року позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» на структурний підрозділ «Єдиний розрахунковий центр» ОКП «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за спожиті послуги у розмірі 23510 грн. 62 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» втрати від інфляційних процесів у розмірі 4000 грн. 60 коп., 3 % річних у розмірі 1050 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» витрати на оплату судового збору в розмірі 960 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» витрати на оплату судового збору в розмірі 960 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на незаконність рішення суду; вважає, що вона є неналежним відповідачем у справі, оскільки власником квартири є ОСОБА_3 , суд безпідставно визнав її та її матір відповідачку ОСОБА_1 наймачами з посиланням на ст. 68 ЖК УРСР, вона та її матір вселилися в квартиру і проживали як члені сім`ї ОСОБА_3 , договір найму, як передбачено ст. 158 ЖК УРСР вони не укладали, а також не укладали угоди відповідно до вимог ст. 162 ЖК УРСР; відповідно до вимог ст. 319 ЦК України (пункт 4) набуття права власності на певне майно породжує виникнення не тільки прав, а і обов`язків щодо його належного утримання та експлуатації, крім того, відповідно до ст. 322 ЦК України тягар утримання покладено на власника майна; суд не оцінив як доказ довідку про її навчання у Харківському торгівельно-економічному інституті, відповідно до якої вона є студенткою денного відділення, навчається на четвертому курсі та зареєстрована на період навчання у гуртожитку і безпідставно стягнув з неї солідарно заборгованість; суд не застосував ч.3 ст. 156 ЖК УРСР з огляду на те, що на день звернення позивача до суду вона була неповнолітня; судом не дана оцінка пропуску позивачем строку позовної давності.

У відзиву на апеляційну скаргу Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, яке ухвалено судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відносно думки відповідачки ОСОБА_3 про можливість застосування строку позовної давності вважає за необхідне зазначити, що відповідачкою ОСОБА_1 в судовому засіданні заборгованість була визнана в повному обсязі, з заявою про застосування строку позовної давності в судовому засіданні вона не зверталася.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги заявлені щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення в сумі 28 561.22 грн.

Враховуючи, що учасниками справи клопотання про розгляд справи з їх повідомленням не заявлялось та зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з особовим рахунком позивач за затвердженими тарифами здійснював нарахування за надані відповідачам послуги, яке відповідачами погашалося не в повному обсязі. За період з 01.03.2015 року по 01.03.2019 року включно відповідачами були спожиті та не оплачені надані позивачем послуги з опалення загальною вартістю 23510,62 грн.

Відповідно до довідки Відділу ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради Донецької області № 22-15/1914 від 18.04.2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Відділу ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради Донецької області № 22-15/1933 від 19.04.2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що відповідачі отримували та користувалися наданими Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» житлово-комунальними послугами (централізоване опалення). Відмова від отримання житлово-комунальних послуг відповідачами не подавалася. Оплата спожитих послуг відповідачами не проведена, на особовому рахунку наявна заборгованість.

Крім того, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 визнала, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , однак не сплачує за комунальні послуги оскільки не є власником житла. Суд вважав, що дана обставина не є такою, що позбавляла би відповідача ОСОБА_1 обов`язку нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг відповідно вимог ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Суд прийняв до уваги довідку Харківського торгівельно-економічного інституту № 101 від 24.05.2019 року, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 є студенткою Харківського торгівельно-економічного інституту, навчається на 4 курсі денного відділення та на період навчання зареєстрована у гуртожитку АДРЕСА_2 . Також суд не прийняв до уваги надану відповідачем ОСОБА_1 довідку Відділу державної виконавчої служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції ГУЮ у Донецькій області про заборгованість по аліментам від 12.12.2018 року, відповідно до якої заборгованість по аліментам ОСОБА_3 на період навчання ОСОБА_2 складає 13839,00 грн., оскільки дана довідка не має ніякого доказового значення стосовно даного предмету спору.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та стягуючи заборгованість за спожиті послуги з опалення солідарно з відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 зобов`язана нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки надана довідка не спростовує факту реєстрації відповідача ОСОБА_3 за цією адресою та не доводить суду тієї обставини, що відповідач ОСОБА_3 не використовує дане житло в якості свого постійного місця проживання.

Проте такі висновки суду є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Таким чином, між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги до квартири, в якій зареєстровані і фактично проживають відповідачі, а відповідачі ними користуються.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

При цьому пункт 6 частини першої статті 20 Закону встановлює, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

У справі встановлено, що відповідачі значаться зареєстрованими у квартирі АДРЕСА_3 .

Судом у справі встановлено, що позивачем надаються послуги відповідачам з опалення квартири.

Відповідно до наданого Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» розрахунку заборгованість відповідачів за спожиті послуги з опалення з 01.03.2015 року по 01.03.2019 року становить 23 510 грн. 62 коп.

Разом з тим, відповідно до довідки, наданої відповідачкою ОСОБА_3 , вона є студенткою Харківського торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету, денної форми навчання, термін навчання з 01.09.2015 року по 30.06.2019 року. На період навчання зареєстрована у гуртожитку АДРЕСА_2 , що дає їй право на несплату вартості послуг за опалення, які надаються позивачем до квартири АДРЕСА_3 на період відсутності у зв`язку з навчанням.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на період виникнення заборгованості з 01.03.2015 року по 01.09.2015 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 01.03.2015 року і до 09.05.2016 року була неповнолітньою, а відповідно до вимог ч.3 ст. 156 ЖК УРСР витрати по утриманню квартири несуть повнолітні члени сім`ї.

Викладене свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, неправильно застосував норми матеріального права і дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за послуги з опалення з ОСОБА_2 .

Отже, оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за послуги з опалення з ОСОБА_3 ухвалено з порушенням норм матеріального права, воно в цій частині відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_3

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідачкою ОСОБА_1 не оскаржувалося, тому апеляційним судом не перевірялось.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 серпня 2019 року ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору при подачі апеляційної скарги. Оскільки судове рішення апеляційним судом ухвалено на користь ОСОБА_3 , то судовий збір підлягає стягненню з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в дохід держави в розмірі 2 881 грн. 50 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 червня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за спожиті послуги у розмірі 23 510 грн. 62 коп., втрат від інфляційних процесів у розмірі 4000 грн. 60 коп., 3% річних у розмірі 1050.00 грн. та судового збору в розмірі 960 грн. 50 коп. скасувати.

У задоволенні позовних вимог Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, втрат від інфляційних процесів, 3% річних та судового збору відмовити.

Стягнути з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на користь держави судовий збір в сумі 2 881 грн. 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: