КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/217/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Київ

Справа № 370/1547/14-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Даценко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 02 серпня 2018 року, постановлену у складі судді Мазки Н.Б.,

у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Макарівського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визнання права особистої власності на майноОСОБА_8 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

встановив:

28 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Макарівського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року у справі №370/1547/14-ц, посилаючись на те, що 23 лютого 2015 року Макарівський районний суд Київської області ухвалив рішення за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визнання права особистої власності на майно.

Заявник ОСОБА_2 посилався на те, що під час вирішення справи №370/1547/14-ц судом не було враховано той факт, що майно, яке було розподілено між сторонами спору, як майно спільної сумісної власності, було придбано та відповідно побудовано за запозичені кошти, які на даний час не повернуті кредитору, який пред'явив свої вимоги до заявника про повернення боргу або майна в рахунок погашення боргу, в повному обсязі без врахування поділу боргу між ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Заявник вказує, що ці обставини існували на час розгляду справи і не могли бути йому відомі на час її розгляду. Щодо строку подачі заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, заявник вказує, що істотна обставина для справи стала йому відома 10 вересня 2017 року, тому строк ним не пропущений.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 02 серпня 2018 року заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки винесена без участі сторін, без проведення судових засідань, без встановлення обставин, які мають значення для справи, без дослідження та оцінки доказів, із спотворенням обставин, що перешкоджали наданню доказів заявником з поважних причин.

Рішення суду першої інстанції про поділ майна кожному із подружжя по 1/ 2 частині ґрунтувалось на тому, що земельна ділянка, площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд у селі Березівка Макарівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, право власності на яку підтверджується державним актом серії НОМЕР_2, виданим на ім'я ОСОБА_2, набута сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 22.06.2005 року.

У відповідності до свідоцтва про право власності на майно від 10 грудня 2008 року, виданого на ім'я ОСОБА_2 на вказаній земельній ділянці було побудовано домоволодіння ( будинок) у 2007 році, який згідно з актом введений в експлуатацію 22 жовтня 2008 року.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що земельна ділянка та будинок були набуті сторонами у шлюбі, а тому, враховуючи презумпцію спільності майна подружжя, набутого у шлюбі, вони є спільною сумісною власністю, незалежно від того, чи інший з подружжя мав самостійний заробіток чи ні.

Але під час вирішення спору судом не було враховано той факт, що майно, яке було розподілено між сторонами спору, як майно спільної сумісної власності, було придбано та відповідно побудовано за запозичені кошти, які на даний час не повернуті кредитору, який пред'явив свої вимоги до заявника про повернення боргу або майна в рахунок погашення боргу, в повному обсязі без врахування поділу боргу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Ці обставини існували на час розгляду справи і не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи. Вказані обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі, оскільки боргові зобов'язання є спільними для обох з подружжя, не зважаючи на те, хто був підписантом договору позики.

Суд не перевіряв обставин і не встановлював фактів, на які посилався заявник при поданні заяви. Суд постійно зволікав із проведенням судових засідань, а 02.08.2018 року в коридорі суду суддя змусив його написати заяву, зміст і наслідків якої заявник не усвідомлював. Суддею було пояснено, що вказана заява необхідна для відкладення розгляду справи у зв'язку з її завантаженістю. Представник заявника, що прибув на засідання, не зміг подати докази, оскільки суддя не проводив судового засідання. Таким чином, суд створив умови, за яких заявник був позбавлений витребувати і подати докази.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 просила відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2 та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на те, що жодних боргів у подружжя не було, а обставини, на які посилається заявник, вона вважає такими, що не відповідають дійсності.

Скаржник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 02 серпня 2018 року виходив з того, що заявником не надано доказів, що підтверджують наявність нововиявлених обставин.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України (в редакції на час подання заяви, аналогічні положення закріплені в п.1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України в редакції Закону від 03.10.2017 року), підставами для перегляду рішення, ухвали суду у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Таким чином, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Відповідно до роз'яснень, наведених у п.п. 3-7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту рішення Макарівського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року, заперечуючи проти позову ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та обґрунтовуючи зустрічний позов про визнання права особистої власності на майно, ОСОБА_2 посилався на те, що ні будинок, ні земельна ділянка, які розташовані за адресою АДРЕСА_1, не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю ОСОБА_2 і не підлягають поділу, оскільки набуті відповідачем ОСОБА_2 за кошти, які належали його дітям та йому особисто. Так, ТОВ «Ніка арт», серед засновників якого був відповідач та його донька ОСОБА_6, належало нежитлове приміщення по АДРЕСА_2, яке у 2007 році було продано, а на виручені кошти побудовано будинок.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя задоволено частково та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1, та 1/2 частину земельної ділянки за цією ж адресою, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд, кадастровий номер НОМЕР_1. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визнання права особистої власності на майно задоволено частково, а саме: шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, укладений 17.05.2002 року та зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, запис №474 - розірвано, у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 1827 гривень судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 травня 2015 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору у сумі 1827 гривень скасовано, в іншій частині - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 14 травня 2015 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦПК України ( в редакції на час подання заяви ОСОБА_2.) у заяві зазначаються, зокрема, нововиявлені обставини, якими обґрунтовується вимога про перегляд рішення, дата їх відкриття або встановлення; посилання на докази, що підтверджують наявність нововиявлених обставин.

Звертаючись із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами 28 вересня 2017 року, ОСОБА_2 посилався на те, що під час вирішення даної справи судом не було враховано той факт, що майно, яке було розподілено між сторонами спору, як майно спільної сумісної власності, було придбано та відповідно побудовано за запозичені кошти, які на даний час не повернуті кредитору, який пред'явив свої вимоги до заявника про повернення боргу або майна в рахунок погашення боргу, в повному обсязі без врахування поділу боргу між ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви, посилань на докази, що підтверджують наявність нововиявлених обставин (що земельна ділянка була придбана і будинок побудований за запозичені кошти, які до цього часу кредитору не повернуті, і кредитор пред'явив свої вимоги до заявника), заява ОСОБА_2 не містить, і такі докази не були додані ним до заяви. Натомість у заяві було вказано, що докази нововиявлених обставин будуть надані у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 28 вересня 2017 року було відкрито провадження за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, справу призначено до розгляду в судове засідання на 06 квітня 2018 року.

Однак 06 квітня 2018 року розгляд справи було судом відкладено за клопотанням ОСОБА_3 про неможливість явки в судове засідання її представника, розгляд справи було призначено на 31 травня 2018 року, про що сторони особисто, в тому числі і ОСОБА_2, під розписку були повідомлені ( а.с. 194, т. 2).

Проте 31 травня 2018 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про відкладення розгляду справу у зв'язку з необхідністю проходження раніше запланованого медичного огляду та участю його представника в іншому судовому засіданні. Заява зареєстрована в канцелярії суду за вхідним № 5166 від 31 травня 2018 року. Розгляд справи було відкладено судом на 02 серпня 2018 року. ( а.с. 195-197, т. 2)

Як вбачається з матеріалів справи, 02 серпня 2018 року за вхідним № 7182 Макарівським районним судом Київської області було зареєстровано заяву ОСОБА_2, в якій він просив його заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами розглянути без його участі. Зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просив заяву задовольнити ( а.с. 200, т. 2).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо порушення його процесуальних прав на надання доказів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що у період після відкриття провадження про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, з 28 вересня 2017 року, та до дня постановлення оскаржуваної ухвали від 02 серпня 2018 року, заяв та клопотань про приєднання до матеріалів справи доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, ОСОБА_2 не подавав та не заявляв, хоча не був позбавлений такої можливості, адже особисто подавав до суду інші заяви, що були зареєстровані в канцелярії суду та приєднані до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 429 ЦПК України, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом в судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими обставинами. Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Таким чином, враховуючи наявність зареєстрованої у встановленому порядку заяви ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутності, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції процесуальних прав позивача на участь в судовому засіданні та на подання доказів.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що у заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами заявник на докази, що підтверджують такі обставини, не посилався, до заяви таких доказів не долучив, протягом періоду розгляду справи в суді першої інстанції заявник до суду таких доказів не подав і не посилався на них у поданих до суду заявах, крім того, не було додано ОСОБА_2 таких доказів і до апеляційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 Зазначений висновок відповідає обставинам справи та положенням процесуального закону, оскільки жодних доказів, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, заявником не подано.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції не спростовують та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (Ponomaryov v. Ukraine, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в ухвалі суду першої інстанції висновків, в зв'язку з чим підстави для її скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381-383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 02 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 січня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.