КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1422/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Диби О.В. в м. Києві 29 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи Національне антикорупційне бюро України, Спеціалізована антикорупційна прокуратура Генеральної прокуратури України про стягнення заборгованості за договором позики,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором позики, просив стягнути із ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за договором позики від 17 травня 2018 року у сумі 2431895 грн. та судові витрати.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по кримінальному провадженню № 0000438 від 08 травня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 368 КК України та ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України.

Позивач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав, що в ухвалі суду першої інстанції про зупинення провадження суд посилається на те, що існує кримінальне провадження № 0000438 від 08 травня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 368 КК України та ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні передано до Києво-Святошинського районного суду м. Києва та на 10 жовтня 2018 року у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче засідання. Однак в матеріалах провадження у цивільній справі не міститься жодних доказів, зокрема витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який підтверджував би факт реєстрації кримінального правопорушення та здійснення досудового розслідування відносно ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України. Також в матеріалах не міститься і завіреної копії обвинувального акта, який містив би номер кримінального провадження, анкетні відомості про обвинуваченого тощо. Все, що міститься в матеріалах провадження цивільної справи, це витяги судових рішень з сайту Судової влади України, з тексту яких не можна ідентифікувати анкетні дані осіб, оскільки в них зазначено лише ідентифікатор. Оскільки в матеріалах цивільної справи не міститься належних доказів про існування кримінального провадження, відповідно підстав зупиняти провадження за п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України немає, це є порушенням норм чинного законодавства.

Вказував, що окрім зупинення провадження в справі з порушенням норм чинного законодавства України, судом проігноровано ряд клопотань представника позивача, задоволення яких вирішило б ряд питань та дозволило б суду прийняти у справі законне та обґрунтоване рішення. Зокрема, 29 листопада 2018 року представником позивача подано клопотання про витребування доказів у третьої особи - копії розписки, написаної власноручно відповідачем; про витребування відео в оригіналі та призначення експертизи по ньому, проведення якої б дало змогу встановити ряд обставин, зокрема ідентифікувати осіб, які зображені на відеозаписі, та виявити, чи дійсно висвітлені на відео події були послідовними, без монтажу, проте суд в ухвалі від 29 листопада 2018 року зазначив, що автентичність здобутих під час досудового розслідування доказів повинна встановлюватися в тому числі під час розгляду відповідного кримінального провадження. З даною позицією суду не може погодитися з огляду на ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України.

Зазначав, що зупинення провадження у даній справі порушує принцип розумного строку розгляду справи.

Відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі віднесена до п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, і позивачем не зазначено причин необхідності їх виклику, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи клопотання третьої особи та зупиняючи провадження в справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину за ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368 КК України (прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою) у зв'язку з обставинами, які передували написанню відповідачем боргової розписки, то рішення у даному кримінальному провадженні дійсно буде мати значення для розгляду даної цивільної справи, що унеможливлює її подальший розгляд до набрання сили рішенням по кримінальному провадженню.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що в серпні 2018 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 17 травня 2018 року до нього звернувся відповідач із проханням позичити певну суму грошей, які необхідні йому під заставу його земельних ділянок із терміном повернення до кінця травня 2018 року, і цього ж дня між сторонами було укладено договір позики шляхом складення відповідачем розписки із зазначенням дати, суми та строку повернення позики. Відповідно до змісту розписки, як зазначав позивач, відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти у сумі 90000 доларів США, які зобов'язувався повернути в строк до 24 травня 2018 року. Втім, у вказаний строк відповідач грошові кошти не повернув, чим прострочив виконання грошового зобов'язання. При цьому, як пояснював йому відповідач, грошові кошти йому потрібні для погашення заборгованості по різним виконавчим провадженням. Проте ОСОБА_5, діючи умисно, з корисливих мотивів, шахрайським шляхом, з метою неповернення грошової позики та фактичного заволодіння його майном в сумі 90000 доларів США, шляхом обману співробітників правоохоронних органів, а саме співробітників Національного антикорупційного бюро України, імітував звернення нібито з повідомленням про вчинення нібито кримінального правопорушення Мироцьким сільським головою ОСОБА_7 та нібито позивачем у формі вимагання у нього неправомірної вигоди у розмірі 90000 доларів США. Вказував, що внаслідок таких шахрайських дій співробітники НАБУ зареєстрували кримінальне провадження № 0000438 від 08 травня 2018 року та, достеменно не розібравшись в суті цивільно-правових відносин між сторонами, під час повернення йому ОСОБА_5 грошової позики в розмірі 90000 доларів США, затримали його і вилучили вказані грошові кошти і розписку, яку ОСОБА_5 надав йому після отримання грошових коштів. При цьому, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, він дізнався, що грошові кошти, які ОСОБА_5 намагався повернути йому, були вручені йому працівниками НАБУ.

Відповідачем подано письмові заперечення, в яких він зазначав, що ніяких цивільно-правових відносин між ним та позивачем не було, а лише протиправне вимагання з боку позивача в змові з головою Мироцької сільської ради ОСОБА_6 неправомірної вигоди в особливо великих розмірах (а. с. 28).

Третьою особою Національним антикорупційним бюро України також подано письмові заперечення, згідно яких детективами Національного бюро здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000438 від 08 травня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, розпочатого за зверненням ОСОБА_5 щодо вимагання від нього Мироцьким сільським головою Києво-Святошинського району Київської області у співучасті з громадянином України ОСОБА_4 неправомірної вигоди у розмірі 90000 доларів США за вчинення дій в інтересах відповідача. На даний час відносно позивача проводяться слідчі дії, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та накладено арешт на розписку відповідача, датовану 17 травня 2018 року про отримання від позивача позики в сумі 90000 доларів США. У подальшому Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Генеральної прокуратури України направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченнм Мироцького сільського голови Києво-Святошинського району Київської області у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України до Києво-Святошинського районного суду Київської області (а. с. 57 - 60).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Із матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості позивач вважає наявність цивільних правовідносин із відповідачем, які виникли внаслідок укладення договору позики та невиконання відповідачем умов зазначеного договору.

Заперечення відповідача і третьої особи проти позову полягають у вчиненні, на їх думку, кримінального правопорушення позивачем, що у випадку визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення виключає існування правовідносин позики між сторонами і спростовує доводи позивача, викладені у позові.

Апеляційний суд враховує, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

Отже, зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що судове рішення у справі по кримінальному провадженню № 0000438 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 368 КК України та ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України буде мати суттєве значення для вирішення питання про наявність правовідносин позики, що є предметом спору у даній справі.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, що в матеріалах справи не міститься належних доказів про існування кримінального провадження № 0000438 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 368 КК України та ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 368 КК України, оскільки про реєстрацію даного кримінального провадження із такими же реквізитами та відносно цих же осіб зазначав сам ОСОБА_4 в позовній заяві.

Крім того, в матеріалах справи на а. с. 62 - 73 знаходяться копії ухвал Солом?янського районного суду м. Києва у справі № 760/13924/18, оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в яких зазначається про реєстрацію відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000438, а отже суд першої інстанції, маючи доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру на підставі ч. 5 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», мав можливість перевірити належність цих доказів, що було також зроблено апеляційним судом.

Спростовуються змістом ухвали про зупинення провадження в справі від 29 листопада 2018 року доводи апеляційної скарги щодо ігнорування судом клопотань позивача про витребування доказів і призначення експертизи, оскільки судом першої інстанції надано належної оцінки доводам представника позивача в цій частині.

Доводи апеляційної скарги, що при зупиненні провадження судом порушується принцип розумного строку розгляду справи, не ґрунтуються на вимогах закону, а саме п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, який передбачає підстави обов'язку суду зупинити провадження у справі, що не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині розгляду справи упродовж розумного строку, та відхиляються апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :