Дата документу 21.01.2019 Справа № 310/6623/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/739/19 Головуючий у 1-й інстанції: Вірченко О.М.
Є.У.№ 310/6623/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури Запорізької області про стягнення моральної шкоди та витрат, заподіяних незаконним рішенням органу досудового розслідування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, прокуратури Запорізької області на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Запорізької області про стягнення моральної шкоди та витрат, заподіяних незаконним рішенням органу досудового розслідування. Зазначав, що є потерпілим по кримінальному провадженню № 0000027, досудове розслідування за яким проводилось слідчим відділом прокуратури Запорізької області. 29 червня 2017 року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Железняком М.О. було прийнято рішення про закриття кримінального провадження, яке за його скаргою було скасовано ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05 червня 2018 року. Посилаючись на те, що внаслідок незаконних дій слідчого, йому завдано моральну і майнову шкоду, просив суд на підставі ст.ст.15, 23 ЦК стягнути з Державної казначейської служби 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 942,61 грн. майнової шкоди.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року у задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_3, 2 000,00 (дві тисячі) грн. у відшкодування моральної шкоди шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку, призначено для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Провадження в частині стягнення витрат, заподіяних незаконним рішенням органу досудового розслідування, закрито.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, закриваючи кримінальне провадження, в якому потерпілим є ОСОБА_3, посадові особи органів прокуратури не дотримались вимог закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин справи, чим завдали моральну шкоду позивачеві, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст.ст.1166, 1176 ч.6 ЦК України у розмірі 2 000 грн. Вимоги позивача про відшкодування витрат на придбання пального для поїздок у судові засідання, а також про компенсацію втраченого заробітку відносяться до процесуальних витрат у кримінальній справі, які підлягають відшкодуванню в порядку ст.ст.124, 125 КПК України. Отже, в частині відшкодування майнової шкоди провадження у справі підлягає закриттю як таке, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що визначений судом першої інстанції розмір морального відшкодування не компенсує йому душевні і моральні страждання, не відновить віру у справедливість і верховенство права. Вважає, що суд безпідставно закрив провадження у справі в частині вирішення його позовних вимог про компенсацію втраченого заробітку і транспортних витрат, понесених при оскарженні неправомірної постанови про закриття кримінального провадження. На думку позивача, понесені ним збитки підлягають компенсації за правилами цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі прокуратури Запорізької області зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Відповідач зазначає, що скасування слідчим суддею постанови про закриття кримінального провадження не є підставою для висновку про протиправність дій посадових осіб органу прокуратури. Така ухвала підтверджує лише факт реалізації потерпілим свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено нормами КПК. Вважає, що судове рішення ґрунтується на припущеннях, оскільки жодного доказу на підтвердження як моральної шкоди, так і її розміру матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 є необґрунтованою, а скарга прокуратури такою, що підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди з ДКСУ, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Виходячи з положень ст. 131-1 Конституції України, ст. ст 1, 3, 5, 7, 13 Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури складають єдину відокремлену централізовану систему державних органів, на які покладено функції підтримання публічного обвинувачення в суді, організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Здійснюючи свої повноваження, прокурор вживає заходів до того, щоб органи дізнання і попереднього слідства додержували передбаченого законом порядку порушення кримінальних справ, розслідування діянь, що містять ознаки злочину, проведення оперативно-розшукових заходів, застосування технічних засобів, припинення та закриття справ, а також додержували строків провадження слідства та тримання під вартою; при розслідуванні злочинів неухильно виконували вимоги закону про всебічне, повне і об'єктивне дослідження всіх обставин справи, з'ясовували обставини, які викривають чи виправдовують обвинуваченого, а також пом'якшують і обтяжують його відповідальність.

Судом установлено, що правовідносини сторін виникли з підстав відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві слідчими прокуратури Запорізької області у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням ними своїх посадових обов'язків, закриттям кримінального провадження, за яким його визнано потерпілим.

Доказом неправомірності дій слідчих прокуратури, на думку позивача, є судова ухвала про скасування постанови про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях працівників поліції складу злочину.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч.ч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків згідно зі ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах.

Як роз'яснено у ч. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами й доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частинами п. 3, 9 зазначеної постанови визначено, що моральна шкода може полягати зокрема: у принижені часті, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушені права власності, прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області Железняка М.О. від 29 червня 2017 року було закрито кримінальне провадження № 0000027 від 01 червня 2017 року в зв'язку із відсутністю в діянні слідчого СВ Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, а в діях співробітників ВКР Бердянського МВ ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України.

ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню визнано потерпілим.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2018 року було задоволено скаргу ОСОБА_3 на вищевказану постанову, постанову від 29 червня 2017 року було скасовано, матеріали кримінального провадження направлено для подальшого проведення досудового розслідування.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував бездіяльністю слідчого прокуратури, вважаючи незаконним процесуальне рішення слідчого з огляду на його скасування слідчим суддею.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого була скасована ухвалена за результатами перевірки постанови про закриття кримінального провадження у зв'язку з неповнотою розслідування, не являється достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.

Ухвала слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя про задоволення скарг ОСОБА_3 на постанову слідчого свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає позивач.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками прокуратури Запорізької області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Оскільки неправильне застосування судом зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення спору, оскаржуване рішення в частині задоволення позову на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

Вирішуючи питання про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції дійшов обгрунтовано висновку про те, що понесені позивачем транспортні витрати і втрачений заробіток відносяться до процесуальних витрат у кримінальному процесі і не є шкодою у розумінні ст.ст.22, 1166 ЦК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування майнової шкоди, ОСОБА_3 вказував, що внаслідок незаконної постанови про закриття кримінального провадження він поніс витрати, пов'язані із прибуттям до суду, на придбання палива для транспортного засобу в розмірі 479,10 грн., а також втратив заробіток, який складає 463,51 грн., а всього зазнав збитків на 942,610 грн.

За правилами п.п. 7, 10 ч. 1 ст. 56 КПК України протягом кримінального провадження потерпілий має право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким правом позивач скористався і поніс у зв'язку з цим матеріальні збитки у вигляді втраченого заробітку.

За правилами ст. 118 КПК України процесуальні витрати (у кримінальному процесі) складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов'язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов'язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов'язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно із ч. 1 ст. 121 КПК України до витрат, пов'язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, віднесено зокрема і втрачений заробіток чи витрати у зв'язку із відривом від звичайних занять.

Тобто, матеріальні збитки позивача у цій справі мають ознаки витрат, пов'язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, оскільки оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора Герасютіним О.В. проводилося в порядку, передбаченому КПК України, на стадії досудового розслідування, і ці відповідні дії відносяться саме до кримінального провадження за правилами п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України.

Таким чином питання щодо процесуальних витрат у кримінальному процесі вирішується судом у вироку суду або ухвалі (стаття 126 КПК України) в порядку статей 124, 125 КПК України, а не в порядку цивільного судочинства.

У відповідності з п. 1 ч. 1, ч.2 ст. 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, в тому числі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що провадження в частині стягнення витрат, заподіяних незаконним рішенням органу досудового розслідування, підлягає закриттю. Порушення судом першої інстанції вимог ч.2 ст.255 ЦПК України щодо постановлення окремого процесуального документу не призвело до неправильного вирішення спору у цій частині, а отже і не може бути підставою для його скасування з формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови у задоволенні позову і закриття провадження у справі не ґрунтуються на законі.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокуратури Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Бердянскього міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року у цій справі в частині задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення з Державної казначейської служби України 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди скасувати.

Позов ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: