Справа № 654/587/19
Провадження №2/654/589/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м. Гола Пристань Голопристанський районний суд Херсонської області

у складі: головуючого судді Ширінської О.Х.,

за участю секретаря Синевид І.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 Карп ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гола Пристань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Голопристанського міського нотаріального округу Негра Лариса Анатоліївна, про визнання договору дарування недійсним, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача - адвокат Іванов С.С., який діє на підставі Доручення центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, зазначив, що у зв`язку із частими захворюваннями через поважний вік, позивач почала потребувати сторонньої допомоги, в тому числі і матеріальної. Щомісячні пенсійні виплати об`єктивно не задовольняли потреб у харчуванні та лікуванні; станом на січень 2006 року щомісячний дохід позивача складав 358, 77 грн.

Усвідомлюючи складність свого становища позивач звернулася до свого сина ОСОБА_3 , зазначивши про потребу у допомозі для придбання продуктів харчування, лікувальних препаратів і фізичної участі у задоволенні побутових потреб. Відповідач погодився, але запропонував відписати йому частину квартири АДРЕСА_1 , в якій проживала позивач, взамін прийняття обов`язку довічно її утримувати, про що мають укласти договір. Спірна частина є частиною єдиного житла позивача ОСОБА_1 Потребуючи допомоги, позивач погодилась на ініціативу укласти договір довічного утримання запропонований відповідачем. 24.01.2006 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено договір, який ОСОБА_1 вважала юридичним оформленням домовленостей із сином про забезпечення її утримання. З огляду на 68-ми річний вік на момент підписання договору, вади зору та переконаність в тому, що домовленості з позивачем і обіцянки здійснювати утримання втілені в договорі, позивач ОСОБА_1 тексту договору не читала, вголос його текст при підписанні не зачитувався. Після підписання договору фактична передач спірного нерухомого майна позивачем відповідачу не здійснювалась; позивач ОСОБА_1 продовжувала проживати у вказаній квартирі. Всупереч домовленостям, відповідач ані в матеріальній , ані в натуральній формі не надавав.

Перебуваючи у скрутному становищі і усвідомивши, що зобов`язання відповідач у майбутньому також виконувати не буде, позивач дійшла висновку про необхідність розірвання договору, проте примірник договору знаходився у розпорядженні відповідача. Позивач не усвідомлювала, що укладений нею договір дарування має іншу юридичну природу, яка суперечить її істинній волі і помилково вважається нею договором довічного утримання. Просить визнати недійсним договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 24.01.2006 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та пояснила, що з вказаним позовом звернулася через конфлікти, які у неї та у її чоловіка виникали із сином та його черговою дружиною, через побоювання, що вона залишиться без житла. Разом із дружиною син почав проживати в одній квартирі з нею у 2018 році. Під час сумісного проживання виникали часті скандали та конфлікти, через що відносини із сином дуже погіршилися. На даний час син не проживає з нею, ніяких погроз до неї не застосовує, житла не позбавляє, але відсутність відповідної частки у житлі не дає їй впевненості у майбутньому. Крім того, пояснила, що на момент укладення договору дарування «діяла від щирого серця» і ніяких домовленостей про виконання тих, чи інших обов`язків сином, не оговорювались, на той час у неї були дуже добрі стосунки із сином. До 2018 року син не жив у спірній квартирі і не проживає на даний час.

Відповідач ОСОБА_3 , інтереси якого на підставі договору про надання юридичних послуг представляє адвокат В.А. Біла-Карп, позовні вимоги не визнав та надав відзив на позовну заяву та заперечення.

Зокрема у відзиві відповідач зазначив, що викладені у позовній заяві факти не відповідають фактичним обставинам. Відповідно до договору дарування від 24.01.2006 року, його мати ОСОБА_1 , перебуваючи при здоровому розумі та якісній пам`яті, розуміла значення своїх дій та діяла добровільно, подарувала йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 8 вище вказаного договору зазначено, що Дарувальник та Обдарований, підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, та Дарувальник стверджував, що правочин вчинено саме ОСОБА_1 не під впливом обману чи помилки. Під час укладення договору у приватного нотаріуса ОСОБА_6 , мати почувала себе добре та не потребувала ніякої сторонньої допомоги, зір і слух також був у порядку. У 2006 році мінімальна заробітна платня складала 350 грн. Тому мати отримувала пенсію на той час трохи більше ніж мінімальна заробітна плата 358, 77 грн. Його батько - ОСОБА_7 отримав вказану квартиру коли працював головним інженером в ПМК - 132. Після його смерті мати вийшла заміж вдруге, за ОСОБА_8 . Квартира була приватизована на трьох без його згоди, а саме: по 1/3 частини на кожному мамі, йому та ОСОБА_8 .. У зв`язку із тим, що мати із своїм другим чоловіком часто сварилися, їх сварки переходили у бійки, неодноразово розлучалася із ОСОБА_8 , потім пробачала його та знов одружувались, мати вирішила подарувати належну їй 1/3 частку у квартирі, оскільки хвилювалася через те, щоб її чоловік, який має на неї дуже великий вплив, забере належну їй частку. Дарування відбулося за свідомим волевиявленням матері. До 2017 року він проживав у м. Херсоні разом із своєю родиною, часто навідувався до матері, між ними були добрі стосунки. У 2018 році разом із дружиною переїхали жити до спірної квартири, але прожити разом із позивачкою та її чоловіком змогли лише один рік. Кожної тижня викликалася поліція, створені були всі умови, щоб він з`їхав з квартири. Змушений був з`їхати з квартири. На теперішній час проживає у найманій квартирі і ніяким чином не втручається в життя позивача. Твердження представника позивача про те, що мати потребувала матеріальної допомоги у придбанні продуктів харчування, на лікування є безпідставними та неправдивими, оскільки постійно піклувався про свою матір, проживаючи в іншому місті, намагався як найчастіше навідуватися до неї та допомогти по господарству. Оскільки 1/3 частка квартири за вказаною адресою була подарована більше 13 років по тому, він прийняв даний дарунок і від дарунку не відмовлявся, з урахуванням положень п. 1 ст. 728 ЦК України, просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском однорічного строку позовної давності.

Ухвалою Голопристанського районного суду від 08.04.2019 залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Голопристанського міського нотаріального округу Негру ОСОБА_9 Виходцеву) Ларису Анатоліївну, яка посвідчувала оспорюваний правочин, оскільки рішення по справі може вплинути на її права, інтереси та обов`язки.

Ухвалою Голопристанського районного суду від 08.04.2019 зобов`язано приватного нотаріуса Голопристанського міського нотаріального округу Негру ОСОБА_10 ) Ларису Анатоліївну надати суду належним чином завірену копію нотаріальної справи по укладенню договору дарування частини квартири АДРЕСА_1 , вчинений 24.01.2006 р. ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Заслухавши думку сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Так, судом в ході розгляду справи було встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 24.01.2006 року уклали договір дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Голопристанського міського нотаріального округу Негра ( ОСОБА_11 Ларисою Анатоліївною.

Як пояснила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , договір вона уклала добровільно, оскільки хотіла щоб у сина залишилось після її смерті житло. У 2018 році у неї виник конфлікт з сином, коли останній почав проживати у подарованій нею частці квартири та вчиняти сварки. Через не впевненість у своєму майбутньому, яка склалася із-за поведінки сина, вона звернулася із даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Позивач в судовому засіданні, незважаючи на позицію свого представника, яку він виклав у позові, не підтвердила факту введення її в оману, або про вчинення правочину внаслідок помилки. Навпаки, вона визнала, що уклала договір свідомо, бажаючи подарувати 1/3 частину квартиру синові та розуміючи настання наслідків його укладення.

Будь-яких доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем та її представником надана не було.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормою статті 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Зокрема про розв`язання договору дарування (ст. 728 ЦК України) передбачена скорочена позовна давність в один рік.

Таким чином, на момент звернення з даним позовом, сплив передбачений законом строк позовної давності. В порядку ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому у позові позивач не поставила питання про поновлення строку позовної давності та не зазначила поважності пропуску вказаного строку, передбаченого ст. 258 ЦК України.

З огляду на вище наведене, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із спливом однорічного строку позовної давності з часу укладення договору дарування 24.01.2006 року до часу звернення з даним позовом до суду 18.02.2019 року.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 267 ЦПК України, ст.ст. 229, 230, 256, 258, 717, 728 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Голопристанского міського нотаріального округу Негра Лариса Анатоліївна, про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, шляхом подачі апеляційного скарги через Голопристанський районний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складений 02.09.2019 року.

Суддя: О.Х. Ширінська