Справа № 658/1552/17
(провадження № 2/658/49/19)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Под'ячевої І.Д.,

при секретарі Бердніковій С.В.,

за участю представника Ат КБ «ПриватБанк» - Мазур В.М.

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши в місті Каховка у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічної позовною заявою ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору б/н від 07 червня 2011 року у загальному розмірі 38573 грн. 98 коп..

В обґрунтування позову зазначається, що 07 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, у вигляді приєднання клієнта до Умов та Правил надання банківських послуг, шляхом заповнення Анкети-заяви, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого Банком кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зобов'язання з надання відповідачу коштів виконав, а відповідач умови договору в строк, встановлений договором не виконує. Таким чином, станом на лютий 2017 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість у розмірі 38573 грн. 98 коп..

05 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк», в якій просить визнати недійсним договір № б/н вд 07 червня 2011 року, зміст якого зафіксовано в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанку».

В обґрунтування наявності підстав для визнання договору недійсним, зазначено що укладений між сторонами договір є договором споживчого кредитування, строк, термін повернення, розмір кредиту, цілі, відсотки, винагороди, розмір щомісячного платежу та період платежів повинні бути визначенні в документах підписаних сторонами, згідно з п. 2.1.1.2.1 Умов і Правил надання банківських послуг(Затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, на які посилається Банк, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяви, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Однак, на думку представника ОСОБА_2, заява Позичальника від 07.06.2011р. зазначених вище умов не містить, крім того має незаповнені такі обов'язкові реквізити, як вид картки. В Заяві Позичальника, а також в Правилах не міститься розмір кредитного ліміту картки. В позовній заяві Банк зазначає, що такий ліміт складає 4000,00грн. Проценти за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік також не встановлені, ні Заявою Позичальника, ні Правилами, а визначені Банком в односторонньому порядку, до того ж, даний процент, відповідно до наданого Банком Розрахунку заборгованості, змінювався банком, спочатку на 32,80%, а потім на 43,20% , без погодження з Позичальником, що є неприпустимим у відносинах, регульованих ЗУ «Про захист прав споживачів». Вказані порушення, на думку представника, є безумовною підставою для визнання договору недійсним.

В судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги Банку підтримав у повному обсязі та додатково пояснив, що відповідач у 2011 році звернувся до Банку для отримання Банківських послуг, у зв'язку з чим заповнив Анкету-заяву для отримання картки Банку, однак фактично таку картку він отримав лише у 2013 році, активізував її та використовував кредитні кошти, шляхом проведення розрахунків за допомогою картки. ОСОБА_2 карткою користувався, що підтверджує наданий до суду повний розрахунок боргу та виписка по рахунку, однак боргові зобов'язання ОСОБА_2 не виконав, а тому Банк звернувся до суду із позовною заявою про стягнення боргу.

17 травня 2018 року Банк надав відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2, в якій Банк із позовними вимогами ОСОБА_2 не погоджується та просить їх не задовольняти, пояснюючи це наступним. Укладений між Банком та ОСОБА_2 договір кредитування не є договором споживчого кредитування, оскільки кредитним лімітом встановленим на карту ОСОБА_2 користувався на власний розсуд, тоді як споживчий кредит фінансовою установою видається особі для придбання конкретної продукції. Заповнена ОСОБА_2 Анкета-заява повністю відповідає вимогам цивільного законодавства щодо укладання договору шляхом приєднання до встановлених фінансовою установою умов та правил та заповнення певного формуляру, яким в даному випадку є Анкета-заява. Банк звертає увагу на той факт, що ОСОБА_2 не спростований той факт, що кредитними коштами він користувався, іншого розрахунку їм не надано, питання щодо проведення судово-економічної експертизи ОСОБА_2, також не ставилось. За таких даних, ОСОБА_2 кредитний договір із Банком уклав, кредитними коштами користувався, з Умовами та Правилами отримання банківських послуг був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис в Анкеті-заяві, а тому ОСОБА_2 зобов'язаний повернути Банку кредитні кошти, із нарахованими на основну суму боргу процентами та штрафами.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову Ат КБ «ПриватБанк» та просив задовольнити зустрічну позовну заяву, при цьому зазначав, що надана Банком Анкета-заява не відповідає вимогам цивільного законодавства та не свідчить про укладання між сторонами кредитного договору. Умови та Правила, які надані Банком до суду ОСОБА_2 не підписані, а тому не можуть бути складовою частиною кредитного договору, крім того надані Умови та Правила містять неточності та недоліки, які свідчать про їх недійсність.

08 січня 2019 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, оскільки з 11 червня 2014 року з карткового рахунку гроші ОСОБА_2 не знімаються, тобто остання сума боргу виникла у червні 2014 року, а Банк із позовною заявою звернувся до суду лише у травні 2017 року, що свідчить про порушення Банком строку позовної давності щодо щомісячних платежів, які ОСОБА_2 прострочено до травня 2014 року.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25 червня 2018 року було витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» оригінал кредитної справи відповідно до укладеного договору від 07 червня 2011 року між Банком та відповідачем.

Вимогу суду Банком виконано лише 19 вересня 2018 року, у зв'язку з чим розгляд справи по суті розпочався лише 04 жовтня 2018 року.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача та відповідача за первинним та зустрічним позовами, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та про відсутність підстав для задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2.

Так, судом встановлено, що 07 червня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Під час укладання договору ОСОБА_2 ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами обслуговування кредитних карт.

Факт заповнення ОСОБА_2 Анкети-заяви та підписання такої Анкети, відповідачем за первісним позовом не заперечується, не заперечується і факт отримання картки, користування такою карткою, однак заперечується отримання саме кредитної картки із встановленим кредитним лімітом.

Кредитна картка з номером 755571 була активізована 02 квітня 2013 року, зі строк дії до березня 2016 року (а.с. 210-211).

Кредитний ліміт за вказаною карткою збільшувався 02 квітня 2013 року двічі з 300 грн. до 4000 грн..

Остання транзакція за зазначеною кредитною картою відповідачем здійснено 11 червня 2014 року, у розмірі 400 грн..

Згідно наданого до суду розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитом складає 3986 грн. 64 коп., заборгованість за процентами 29274 грн. 29 коп., заборгованість за комісією та пенею 3000 грн., заборгованість по штрафам 2313 грн. 05 коп., всього 38573 грн. 98 коп..

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 601, 604 609 ЦК.

Договором, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Так, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечується сторонами ОСОБА_2 заповнив Анкету-заяву у АТ КБ «ПриватБанк» та отримав платіжну картку Банку.

Представник ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_2 під час отримання картки та заповнення Анкети-заяви вважав та бажав отримати не кредитну картку, а депозитну для проведення особистих розрахунків.

Факт користування карткою ОСОБА_2 не заперечується.

Як вбачається з наданого Банком розрахунку ОСОБА_2 в період з квітня 2013 року по червень 2014 року дійсно користувався карткою як платіжною, оплачував за її допомогою послуги та товари, отримував на неї платежі від третіх осіб.

Однак, загальна сума поповнення картки (дебіт картки) та зняття коштів з картки (кредит картки) має негативне сальдо, тобто ОСОБА_2 витратив з картки більше коштів, ніж поповнив її.

Таким чином, особа не могла не розуміти, що картка є кредитною із відповідним встановленим на неї кредитним лімітом.

При цьому посилання представника ОСОБА_2 на не підписання ОСОБА_2 безпосередньо Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт, а також відсутності в Анкеті-заяві заповненого поля щодо виду отриманої картки та наявності в Умов та Правилах надання банківських послуг посилання на Закон України «Про захист персональних даних», який набрав законної сили пізніше ніж зазначено в Умовах, як підстави визнання договору кредитування недійсним, судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Факт підписання Анкети-заяви ОСОБА_2 не заперечується, при цьому саме в Анкеті-заяві шляхом її підписання ОСОБА_2 погодився, що Анкета-заява, Пам'ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи є Договором про надання особі банківських послуг, також підтвердив, що ознайомлений та погоджується із такими Умовами та Правилами, які йому були надані для ознайомлення у письмовому вигляді.

Як зазначалось вище, ОСОБА_2 не міг не розуміти, що користується кредитною карткою, оскільки перші витрати за карткою в період з 02 квітня 2013 року по 06 червня 2013 року здійснено саме за рахунок кредитних коштів, у розмірі 1547 грн. 08 коп., та лише 07 червня 2013 року ОСОБА_2 вперше вніс депозит за картку у розмірі 1000 грн..

Також є недоречним посилання представника на недостовірність даних в Умовах та Правилах надання банківських послуг щодо чинності Закону України «Про захист персональних даних», оскільки станом на 2011 рік, тобто на момент підписання ОСОБА_2 Анкети-заяви Закон набрав чинності в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визнання договору кредитування від 07 червня 2011 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 не дійсним, таким чином відсутні підстави для задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк».

Щодо стягнення суми заборгованості заявленої АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

ОСОБА_2 користувався кредитної карткою в період з квітня 2013 року по червень 2014 року, тобто здійснював платежі за її допомогою та вносив кошти на картку, шляхом самостійного поповнення або отримання коштів від третіх осіб.

Відповідно до п. п. 2.1.1.12 Умов та Правил надання банківських послуг строк та порядок погашення по Кредиту (кредитному ліміту) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також овердрафтом, який виникає по таким картам, міститься в пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною Договору.

Згідно наданих до суду Тарифів обслуговування кредитних карт обов'язковий щомісячний платіж за картою складає 7 % від суми заборгованості, сума заборгованості повинна погашатись боржником щомісячно в розмірі, який для нього є прийнятним, проте не менше ніж 7% від загальної суми заборгованості, тобто сума заборгованості погашається щомісячно, проценти на залишок нараховуються щомісячно та у разі несвоєчасного внесення щомісячного платежу нараховується пеня та штрафи, згідно Тарифів.

Як зазначено в постанові Великої палати Верховного суду від 28 березня 2018 року в справі № Справа № 444/9519/12

« Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов'язань»

56. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

57. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

58. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

59. Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

60. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

61. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.»

Як встановлено матеріалами справи, відповідач мав виконувати зобов'язання, щодо погашення заборгованості за Овердрафтом до 20 числа місяця, наступного за місяцем, в якому виникла заборгованість за Овердрафтом, але не пізніше останнього Банківського дня місяця, наступного за місяцем, в якому виникла заборгованість за Овердрафтом, таким чином перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Як встановлено матеріалами справи, останній раз відповідач використав кредитний ліміт 11 червня 2014 року, після цього ОСОБА_2 гроші з карти не знімав та борг не погашав, тобто ОСОБА_2 допустив порушення строків погашення кредиту, останній раз ще у червні 2014 року.

Позивач звернувся до суду з позовом у травні 2017 року, тобто після спливу позовної давності щодо всіх платежів, крім останнього, який було проведено відповідачем у червні 2014 року.

За таких даних строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України станом на травень 2017 року сплив, як щодо основного зобов'язання так і щодо похідних вимог, крім платежу у розмірі 400 грн..

Згідно Тарифів обслуговування кредитних карт та позову АТ КБ «ПриватБанк» розмір відсотків за користування кредитним лімітом складав 30% річних.

Період нарахування річних складає липень 2014 року - травень 2017 року, що з 400 грн. є 357 грн. (63 грн. за період з липня 2014 року по 1 січня 2015 року + (252 грн. за період з 01 січня 2015 року по 01 січня 2017 року) + 42 грн. з 01 січня 2017 року по травень 2017 року).

З урахуванням викладеного позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню лише в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 у розмірі 777 грн..

Керуючись ст. ст. 4, 5, 19, 274, 279, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (, МФО 305299, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість по кредитному договору від 07 червня 2011 року б/н у загальному розмірі 777 грн., яка складається з: 420 грн. - заборгованість за кредитом; 357 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В іншій частині відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору б/н від 07 червня 2011 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. Д. Под'ячева