Ухвала

03 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 446/405/17

провадження № 61-16170ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 вересня

2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня

2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргової розписки, вчиненої під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 травня 2015 року він позичив ОСОБА_1 6 045,00 доларів США строком до 01 січня 2016 року з виплатою відсотків у розмірі 400,00 доларів США щомісяця. На підтвердження укладеного договору позики відповідач видав йому відповідну розписку.

У встановлений договором строк відповідач зобов`язань не виконав, заборгованість не повернув.

З урахуванням зазначених обставин та остаточно уточнених вимог від

16 травня 2018 року ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь 6 045,00 доларів США, що еквівалентно 158 197,65 грн та проценти, обумовлені розпискою, за період з 15 травня 2015 року по 15 травня

2018 року (36 місяців) в розмірі 376 848,00 грн, а разом 535 045,65 грн.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визнання боргової розписки такою, що вчинена під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є особою з інвалідністю, зареєстрований як фізична особа-підприємець, будучи у скрутному матеріальному становищі, у травні 2015 року змушений був позичити гроші у ОСОБА_2 в розмірі 6 045,00 доларів США на вкрай невигідних умовах, зокрема із сплатою відсотків у розмірі 400,00 доларів США щомісяця.

З урахуванням зазначених обставин, ОСОБА_1 просив визнати недійсним написання боргової розписки в частині щомісячної виплати

відсотків у розмірі 400,00 доларів США, як таку, що написана внаслідок збігу тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від

20 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 535 045,65 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 5 350,45 грн та 320,00 грн.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 31 березня 2017 року для забезпечення виконання рішення суду, у виді заборони відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на праві власності за адресою - АДРЕСА_1 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргової розписки, вчиненої під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах, - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від

20 вересня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 535 045,00 грн та судового збору в розмірі

5 670,00 грн змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 235 531,80 грн та 2 495,00 грн судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 531,00 грн судових витрат за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 вересня 2018 року залишено без змін.

22 серпня 2019 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від

04 липня 2019 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2019 року п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 960 500,00 грн (1 921,00 грн х 500).

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про стягнення боргу та процентів, обумовлених розпискою, в розмірі

535 045,65 грн, та визнання боргової розписки вчиненої під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN,

№ 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Вказівка в резолютивній частині постанови Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені судові рішення ухвалені у малозначній справі.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 20 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргової розписки, вчиненої під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило