Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарях Грінкевич А.І., Івашко О.Л.,

за участі сторін:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

В липні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивує тим, що в квітні 2017 року між ним та відповідачем було укладено усний договір про організацію спільної туристичної подорожі до Туреччини. За умовами вказаної домовленості, позивач, за дорученням відповідача і за її рахунок, зобов'язався забезпечити укладення цивільно-правових угод, предметом яких була організація подорожі до м. Мармарис, що включала б в себе: трансфер з Київ - Бориспіль - Даламан та Даламан - Київ - Бориспіль, трансфер Туреччина, Мармарис, Аєропорт - Готель - Аеропорт, проживання із забезпеченням харчування та послугами за системою «Ультра все включено» в готелі з рейтингом 5 зірок протягом 7 діб та забезпечення медичним страхуванням. На виконання договору доручення, позивач уклав договір № 217 на туристичне обслуговування з ФОП ОСОБА_5 Виконуючи взяті на себе зобов'язання по договору № 217, позивач перерахував ФОП ОСОБА_5 33 500,00 грн. на організацію туристичної послуги позивача та відповідача. Крім того, позивач організував оформлення на ім'я відповідача договору медичного страхування подорожуючих (страхове свідоцтво № НОМЕР_1). Відповідач, в свою чергу, зобов'язалася повернути позивачу сплачені кошти за організацію її відпочинку відразу ж після прибуття до аеропорту м. Мармарис. 28 квітня 2017 року сторони відлетіли з аеропорту «Бориспіль» до м. Мармарис та були заселені до готелю Grand Yazici Club Turban за програмою «Ультра все включено». Проживання в зазначеному готелі було оплачене з 28 квітня 2017 року по 05 травня 2017 року, при цьому, туристична подорож була оплачена повністю за рахунок коштів позивача. В порушення усної домовленості відповідач відмовилася оплатити свою частину подорожі. Після повернення з відпочинку до м. Києва позивач неодноразово звертався до неї з проханням відшкодувати витрачені власні кошти на відпочинок, в результаті чого 06 червня 2017 року направив відповідачу претензію з вимогою вплатити кошти, однак, станом на день подачі позову до суду відповідач кошти не повернула. Оскільки у відповідача існує перед позивачем борг в сумі 16 750,00 грн., а в досудовому порядку спір вирішити неможливо, позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 16 750,00 грн.

Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечують проти задоволення позовних вимог, просять відмовити в позові.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та її представника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ФОП «ОСОБА_5 та ОСОБА_4, за усним дорученням від імені ОСОБА_2, уклали договір № 217 на туристичне обслуговування. Згідно п. 1.1 договору, згідно із заявкою туриста на туристичне обслуговування і даним договором турагент за встановлену в договорі плату зобов'язується забезпечити надання туристу й особам, що слідують з ним комплекс туристичних послуг, а турист зобов'язується на умовах даного договору прийняти та оплатити їх. В п. 1.2 договору визначені умови і перелік замовлених туристичних послуг: турпакет/бронювання готелю/авіаквитки, а саме: країна: Туреччина, Мармарис; маршрут: Київ - Даламан - Київ - Бориспіль - Київ, туристи: ОСОБА_4 та ОСОБА_2, дати туру: з 28 квітня 2017 року по 05 травня 2017 року, готель Grand Yazici Club Turban, трансфер: Туреччина, Мармарис, Аєропорт - Отель - Аєропорт, медична страховка: «СК «Кремінь», віза: по прильоту самостійно. Згідно п. 3.1 договору, загальна вартість послуг, зазначених у п. 1.2 договору складає 33 500,00 грн. (а.с. 9-13).

В подальшому було укладено додаток № 1 до договору на туристичне обслуговування № 217 від 05 квітня 2017 року (а.с. 13-14).

Крім того, ОСОБА_2 було видане страхове свідоцтво № НОМЕР_1, як додаток № 3 до Генерального договору медичного страхування подорожуючих № 1-10 від 01 вересня 2010 року, страховиком якої виступав Пат «СК «Кремінь» (а.с. 15-17).

В подальшому, ОСОБА_4 перерахував на рахунок ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 33 539,00 грн. за туристичні послуги згідно договору № 217 від 05 квітня 2017 року, що підтверджується копіями платіжних доручень № 1 від 06 квітня 2017 року та № Р24А218189913А08162 від 28 квітня 2017 року (а.с. 20, 21).

02 червня 2017 року ОСОБА_4 скерував на адресу ОСОБА_2 претензію щодо повернення в строк до 12 червня 2017 року, грошових коштів в розмірі 16 750,00 грн., сплачених ним за туристичну поїздку ОСОБА_2 (а.с. 8).

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що між сторонами був укладений договір доручення, на підставі ст. 1000 ЦК України.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (ст.ст. 1003, 1004 ЦК).

Повірений зобов'язаний:

1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення;

2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення;

3) негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення (ст. 1006 ЦК України).

Договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі:

1) відмови довірителя або повіреного від договору;

2) визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім;

3) смерті довірителя або повіреного.

Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною.( ст. 1008 ЦК).

У відповідності з ст. 1007 ЦК України довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором, відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення. Довіритель зобов'язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить.

У відповідності зі ст. 1009 ЦК України якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Відмова довірителя від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих повіреному припиненням договору, крім випадку припинення договору, за яким повірений діяв як комерційний представник.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини ( ст. 11 ЦК України).

У відповідності з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що з позивачем він перебуває близько 1-2 років у дружній стосунках. Позивач ОСОБА_4 виявив бажання відсвяткувати свій день народження в Туреччині зі своєю дружиною, але остання не змогла полетіти раз з ним на відпочинок і тому ОСОБА_4 шукав людину, що змогла б з ним полетіти в цю країну та оплатити частину витрат на подорож. Зазначив, що ОСОБА_4 запропонував полетіти йому, однак, він був змушений відмовитися від даної пропозиції, оскільки вказана подорож була дороговартісною. Крім того, свідок показав, що особисто чув, як відповідач, яка є сусідкою позивача по дачі, повідомила по телефону, що вона, за наявності документів на відпочинок, сплатить кошти за путівку. Запевнив, що позивач запропонував відповідачу їхати до Туреччини, це було запрошення з його боку.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні матеріали справи, зокрема, докази, надані стороною позивача, судом не встановлено, що ОСОБА_2 видавала доручення на ім'я позивача ОСОБА_4 щодо вчинення дій, встановити, які саме конкретні дії мав би вчинити ОСОБА_4 за дорученням ОСОБА_2, а так само встановити та перевірити доводи позивача щодо порушення відповідачем умов договору доручення, суд позбавлений можливості, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували доводи позивача та зазначені останнім обставини в розпорядження суду не надано, а свої висновки суд не може ґрунтувати на припущеннях та усних поясненнях позивача. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, куруючись ст.ст. 6, 11, 626, 627, 629, 638, 1000, 1003-1004, 1006-1009 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-80, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23 січня 2019 року.

Суддя Н.О.Яровенко