Справа № 367/421/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" серпня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 , третя особа - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", про стягнення суми страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

27 грудня 2018 року представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - ПрАТ «СК «АХА Страхування») звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що у зв`язку з настанням 02 грудня 2016 року страхового випадку з вини відповідача ОСОБА_1 , ПрАТ «СК «АХА Страхування» було сплачено страхувальнику автомобіля «Hyundai Santa FE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , - ОСОБА_2 , страхове відшкодування в розмірі 199 994,77 грн. Відповідальність винної особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , застрахована ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", згідно договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0365167. На підставі рішення Господарського суду м.Києва від 02 жовтня 2018 року в справі №910/1885/18, ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" виплатила ПрАТ «СК «АХА Страхування» страхове відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. Через недостатність страхової виплати, на підставі статті 1194 ЦК України ПрАТ «СК «АХА Страхування`просить стягнути з

ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 99 994,77 грн.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 лютого 2019 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом (а.с.68).

Постановою Київського апеляційного суду від 28 травня 2019 року, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 25 лютого 2019 року скасовано, справу направлено на розгляд за встановленою законом підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва (а.с.106-108).

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 12 червня 2019 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (а.с.114-116).

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 16липня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Шмарова О.В. про витребування доказів та постановлено витребувати у ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" завірену належним чином копію звіту про оцінку пошкодженого 02 грудня 2016 року транспортного засобу «Hyundai Santa FЕ», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.146-147).

06 серпня 2019 року від представника відповідача ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» - адвоката Сечка С.В. надійшли письмові пояснення про неможливість надати суду копію звіту про оцінку пошкодженого 02 грудня 2016 року транспортного засобу «Hyundai Santa FЕ», оскільки такий звіт не складався, а розмір шкоди, завданий власнику транспортного засобу«Hyundai Santa FЕ», державний номерний знак НОМЕР_2 , в сумі 199 994,74грн встановлений рішенням суду.

07 серпня 2019 року від представника третьої особи ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"- Негрич С.Ю. також надійшли письмові пояснення про неможливість надати суду копію звіту про оцінку пошкодженого 02 грудня 2016 року транспортного засобу «Hyundai Santa Fe», державний номерний знак НОМЕР_2 , оскільки виплата страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» проводилась на рахунок СТО ТОВ «Едем-Авто», згідно рахунку фактури №ЕС000010903 від 12 грудня 2016 року.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

10 липня 2019 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Шмаровим О.В. направлений на адресу суду відзив на позовну заяву, отриманий судом 11 липня 2019 року, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що постановою Апеляційного суду Київської області учасника ДТП - ОСОБА_2 не було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення. Доказом того, що саме відповідач є особою, відповідальною за завдані збитки, слугують авто-технічні дослідження №81-12/16 та 8819/18-52. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0365167, виданим ПАТ "НАСК "Оранта", яка виплатила позивачу ліміт відповідальності 100 000,00 грн за вказаним полісом на підставі рішення Господарського суду м.Києва. Оскільки страховик, згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи, тому саме на страховика, де було застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди, покладено Законом обов`язок здійснити оцінку майна, яке було пошкоджено. В розрахунку страхового відшкодування, поданому позивачем, зазначена експертиза, яка позивачем не надана. Згідно ст.9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування не може перевищувати прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Відповідно до платіжного доручення №295613 від 29 грудня 2016 року страхове відшкодування в сумі 199994,77грн було виплачено згідно акту №АХА2183961 на рахунки СТО ТОВ «Едем Авто». В цьому акті зазначено, що підставою виплати є розрахунок, в якому міститься вихідний документ - експертиза, яка позивачем не надана. Долучений позивачем до позову договір добровільного страхування №18250а6ка від 01 вересня 2016 року сторонами договору не підписаний. Отже позивачем не надано доказів укладання договору майнового страхування та доказів сплати страхового платежу. Крім того, згідно адміністративних матеріалів, за якими складено адміністративний протокол відносно ОСОБА_2 (справа №369/1141/16-п), автомобіль «HyundaiSantaFЕ», державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав пошкодження: передній бампер, задній бампер, передня, задні ліві двері, ліва частина автомобіля, ліва задня фара. Натомість через п`ять днів після ДТП представником позивача складено акт пошкоджень, де зазначено характер пошкоджень автомобіля та перелік робіт, що необхідно вчинити, які представником відповідача у відзиві оцінюються критично з тих підстав, що акт складено представником позивача, який не є суб`єктом оціночної діяльності. В цьому акті зазначені пошкодження, які не відображені в адміністративному матеріалі. Також представник відповідача зазначає, що вказані в ремонтній калькуляції запчастини не відносяться до пошкодження при ДТП, а зазначені позначки ставлять під сумнів реальну ціну запчастин. Надані позивачем докази не обґрунтовують наявність причинно-наслідкового зв`язку між нанесеною шкодою та страховою виплатою. На підставі викладеного представник відповідача зазначає у відзиві, що за відсутності належних доказів, а саме - укладеного договору страхування та обґрунтованої суми прямого збитку неможливо встановити реальну суму збитку.(а.с.129-133)

Приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 02 грудня 2016 року, о 20 годині 30 хвилин в с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області, на вул. Леніна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Hyundai Santa FE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та «ГАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Частиною 3 ст.12 та частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою апеляційного суду Київської області від 30 січня 2017 року провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП - закрито (а. с.13-15).

Відповідно до частини 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про стягнення 100000,00грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02 жовтня 2018р., яке не оскаржувалось та набрало законної сили (справа №910/1885/18),позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" - задоволено повністю. Ухвалено стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" суму страхового відшкодування у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп. Видано наказ. (а.с.55-61)

Вказаним рішенням суду встановлено:

«01.09.2016 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №18250а6ка (надалі - "Договір"), об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем Hyundai Santa FE, державний номер НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

Строк дії Договору до з 12.09.2016 по 11.09.2017 (п. 19 Договору).

02.12.2016 близько 20 год. 30 хв. по вул. Леніна в с. Гореничі сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участі автомобілів Hyundai Santa FE, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та ГАЗ, державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Факт настання спірної ДТП не спростовується учасниками справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копією справи №369/11419/16-п.

У зв`язку із зверненням ОСОБА_2 із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу від 02.12.2016, на підставі страхового акту №АХА2183961 від 28.12.2016, розрахунку страхового відшкодування, здійсненого з урахуванням ремонтної калькуляції №1.003.16.0 від 23.12.2013 та рахунку ТОВ "Едем-Авто" №ЕС000010903 від 12.12.2016, позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів страхувальнику у сумі 199 994,77 грн. шляхом їх перерахування СТО (ТОВ "Едем-Авто"), що підтверджується платіжним дорученням №295613 від 29.12.2016.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, у зв`язку із здійсненням страхового відшкодування на користь третьої особи-1 позивачем набуто право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2016 у справі №369/11419/16-п ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі

340,00 грн.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 30.01.2017 у справі №369/11419/16-п апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2016 у справі

№369/11419/16-п щодо ОСОБА_2 скасовано, а провадження у справі закрито.

Вказана постанова апеляційного суду мотивована тим, що зібрані по справі докази не підтверджують вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, оскільки судовим рішенням не встановлено особу, з вини якої настала спірна ДТП, суд вбачає за необхідне самостійно визначити таку особу.

Визначаючи вину особи у настанні спірної ДТП, суд виходить з того, що, по-перше, зважаючи на відсутність посилань учасників справи на наявність іншої особи (не залученої до участі у розгляді даної справи), з вини якої настала спірна дорожньо-транспортна пригода, то фактично учасниками ДТП є виключно треті особи.

При цьому, у створенні дорожньо-транспортної пригоди завжди наявні неправомірні дії (вина) одного з учасників такої пригоди, або обох учасників, оскільки дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху України за відсутності вини іншої особи (наприклад, комунального підприємства з утримання дорожніх шляхів) виключає можливість настання дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, у даному випадку спірна дорожньо-транспортна пригода могла настати виключно за наявності неправомірних дій в частині недотримання Правил дорожнього руху України або третьою особою-1, або третьою особою-2, або обома третіми особами.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 30.01.2017 у справі №369/11419/16-п закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності з огляду на недоведеність її вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З метою встановлення особи, з вини якої 02.12.2016 трапилась ДТП судом було призначено автотехнічну експертизу, за наслідками проведення якої було складено висновок №8819/18-52 від 16.07.2018.

Згідно висновків судових експертів з технічної точки зору причиною виникнення спірної дорожньо-транспортної пригоди є дії водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем ГАЗ, державний номер НОМЕР_3 , які не відповідають вимогам п.п.10.10, 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху, натомість як в діях ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем Hyundai Santa FE, державний номер НОМЕР_1 , з технічної точки зору не вбачається невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідач та третя особа-2 своїм правом на доведення того, що спірна дорожньо-транспортна пригода настала не з вини ОСОБА_1 , не скористались та не надали відповідних доказів, як і не спростовували встановлених судовими експертами висновків, в той час як у суду відсутні підстави для їх відхилення.

Відтак, суд приходить до висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху України третьою особою-2.

За таких обставин, спірна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було завдано механічних пошкоджень автомобілям Hyundai Santa FE, державний номер НОМЕР_1 , та ГАЗ, державний номер НОМЕР_3 , настала з вини ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля ГАЗ, державний номер НОМЕР_3 , станом на 02.12.2016 була застрахована відповідачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/0365167.

Наведеним договором (поліс №АК/0365167) передбачено, що франшиза становить 0, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Нормою ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

На підтвердження розміру витрат, завданих спірною ДТП автомобілю страхувальника за Договором, позивачем було надано суду страховий акт №АХА2183961 від 28.12.2016, розрахунку страхового відшкодування, ремонтну калькуляцію №1.003.16.0 від 23.12.2013 та рахунок СТО (ТОВ "Едем-Авто") №ЕС000010903 від 12.12.2016 та платіжне доручення №295613 від 29.12.2016.

З аналізу ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України та ст.ст. 25, 26 Закону України "Про страхування" вбачається, що сама по собі відсутність звіту про оцінку витрат, пов`язаних з відновленням транспортного засобу, не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування за умови підтвердження розміру оціненої шкоди іншими доказами по справі.

Пунктом 7.38 Методики передбачено, що значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Відповідно до Свідоцтва серії НОМЕР_4 про державну реєстрацію транспортного засобу автомобіля Hyundai Santa FE, державний номер НОМЕР_1 , рік випуску вказаного автомобіля - 2012 і на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував 7 - ми років, а тому коефіцієнт фізичного зносу дорівнював нулю.

Сторонами не наведено, а судом не встановлено інших обставин, за яких згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів необхідно здійснити перерахунок збитку, заподіяного власнику транспортного засобу, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 199 994,77 грн.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №295613 від 29.12.2016 вбачається, що позивачем на підставі рахунку №ЕС000010903 від 12.12.2016 було виплачено СТО страхове відшкодування згідно страхового акту у розмірі 199 994,74 грн., а отже, до ПАТ "СК "АХА Страхування" перейшло в межах вказаної суми право вимоги страхового відшкодування до ПАТ "НАСК "Оранта".

Судом встановлено, що до позивача перейшли всі права потерпілого згідно ст. 512 Цивільного кодексу України, а тому, оскільки правовідносини між потерпілим та страховиком за полісом ОСЦВВТЗ (відповідач) регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", заміна кредитора в зобов`язанні не змінює їх суті та норми, якою вони регулюються.»

Стосовно викладених у відзиві на позовну заяву представником відповідача доводів щодо відсутності доказів укладання між позивачем та ОСОБА_2 договору добровільного страхування №18250а6ка від 01 вересня 2016 року, оскільки подана позивачем копія договору сторонами договору не підписана, суд зазначає наступне.

Дійсно, наявна в матеріалах даної справи копія договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №18250а6ка від 01 вересня 2016 року, завірена представником позивача, не містить підписів сторін договору та відбитку печатки позивача.

Проте дана обставина не може бути підставою для визнання даного договору неукладеним, оскільки вищевказаним рішенням господарського суду встановлено, що 01 вересня 2016 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №18250а6ка, об`єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем «Hyundai Santa FE», державний номер НОМЕР_1 , на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

Отже наведені з цього приводу доводи відзиву спростовуються рішенням суду, яке ОСОБА_1 як учасником справи, не оскаржувалось та набрало законної сили, тому встановлені в цьому рішенні обставини не підлягають доказуванню в даній справі - за позовом страхової компанії до ОСОБА_1

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, у зв`язку із здійсненням ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування"страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 , позивачем набуто право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було завдано пошкоджень автомобілю «Hyundai Santa FE», державний номер НОМЕР_1 , настала з вини відповідача ОСОБА_1 , що не оспорюється стороною відповідача та підтверджується висновком експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 16.07.2018 №8819/18-52 (а.с.46-53), а також дана обставина встановлена вищенаведеним рішенням господарського суду.

Що стосується викладених у відзиві на позовну заяву доводів стосовно того, що в акті огляду транспортного засобу, складеному позивачем відображені пошкодження автомобіля «Hyundai Santa FЕ», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , які не відображені в адміністративному матеріалі, з чого, на думку сторони відповідача, вбачається відсутність обґрунтованої (реальної) суми прямого збитку, завданого ОСОБА_2 , то ці доводи є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Згідно ст.9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Так, з долученого до відзиву аркушу матеріалу у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що у автомобіля«Hyundai Santa FЕ», державний номерний знак НОМЕР_2 , наявні пошкодження передньої, задньої та лівої частин: передній бампер; задній бампер; передня, задня ліва двері; ліві переднє та заднє крила (ліва частина автомобіля); ліва задня фара (а.с.136).

Наведені пошкодження автомобіля повністю узгоджуються з параметрами пошкоджень, наведеними в акті №1504 огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 07 грудня 2016 року, в якому більш детально наведені (деталізовані) назви деталей та опис пошкоджень автомобіля, які підлягають замірі, ремонту та/або окрасці (а.с.27-29).

Незгода представника відповідача із ремонтною калькуляцією (а.с.30-34) також не приймається до уваги, як необґрунтована, оскільки стороною відповідача не надано суду жодного доказу на спростування вартості запчастин та робіт, наведених в цій калькуляції.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення №295613 від 29 грудня

2016 року вбачається, що позивачем на підставі рахунку №ЕС0010903 від 12.12.2016 було виплачено СТО ТОВ «Едем-Авто» страхове відшкодування згідно страхового акту №АХА2183961 у розмірі 199 994,74 грн (а.с.41-43, 44).

Отже, до ПрАТ «СК «АХА Страхування» перейшло в межах вказаної суми право вимоги страхового відшкодування.

При цьому суд вважає також безпідставними посилання представника відповідача на те, що відсутність звіту про оцінку пошкодженого майна свідчить про відсутність належних доказів розміру заподіяної шкоди та, відповідно, страхового відшкодування.

Так, згідно положень п.1 частини 2 ст.22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Страхове відшкодування у розмірі 199 994,74 грн було сплачене позивачем на рахунок СТО саме на відшкодування реальних збитків, завданих власникові автомобіля та саме за ці кошти ще в 2016 році були проведені ремонтні роботи.

Отже розмір страхового відшкодування обумовлений фактичними витратами на ремонт автомобіля, а не одним лише рахунком-фактурою, на що посилається представник відповідача у відзиві із вказівкою на певну правову позицію.

Таким чином, розмір сплаченого позивачем страхового відшкодування підтверджується як належними, допустимими та достатніми доказами, наявними в даній справі, так і обставинами, встановленими у вищенаведеному рішенні господарського суду.

При цьому, третьою особою -ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», на виконання рішення господарського суду, було перераховано позивачеві 100000,00грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с.54).

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому, до позивача перейшли всі права потерпілого згідно ст. 512 ЦК України, оскільки що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідно до вищенаведених вимог закону позивач після виплати страхового відшкодування отримав право вимоги до відповідача, як особи, відповідальної за завдану шкоду, в межах суми, що перевищує страхову виплату за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним відповідачем з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 ЦПК України)

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1 , третя особа - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта", про стягнення суми страхового відшкодування. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню виплачена останнім сума страхового відшкодування в розмірі 99994,77грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1762,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 6, 15, 16, 22, 979-984, 993, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (місцезнаходження: 04070 м.Київ, вул. Іллінська, 8, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (місцезнаходження: 02081 м.Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, ), про стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» страхове відшкодування в розмірі 99994,77 грн та судовий збір в сумі 1762,00 грн, а всього 101756,77 грн (сто одна тисяча сімсот п`ятдесят шість гривень сімдесят сім копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: