ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 761/7057/19
провадження № 2/753/5222/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2019 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Мицик Ю.С., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ес.Ді.Сі.груп», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко Марини Анатоліївни, третя особа: ОСОБА_6, про визнання частково недійсним договору про відступлення прав вимоги та скасування рішень, яка передана за підсудністю відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2019 року.

Разом з позовною заявою представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони її відчуження.

Заява обґрунтована тим, що 17 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 укладено договір про відкриття кредитної лінії №126-07-Ил/09, на підставі якого ОСОБА_6 було відкрито відновлювальну кредитну лінію в сумі 155 590 доларів США, строком до 16 вересня 2022 року зі сплатою 13.3 % річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору 17 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

В забезпечення виконання зобов'язань 17 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилася перед банком за виконання ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

Заявник посилалася на те, що у грудні 2018 року заявником було отримано вимогу про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором №126-07-Ил/09 від 17.09.2007 року, із повідомленням, що 26 грудня 2018 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» було укладено договір про відступлення прав за Кредитним договором та похідними договорами.

З огляду на наведене, заявник вважає, що існує реальна ймовірність того, що відповідач 2 здійснить звернення стягнення на іпотечне майно, а тому просить задовольнити заяву про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією з причин, в зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому, закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч.1 ст.149 ЦПК України.

З точки зору Закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб , забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те, чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Крім того, слід зазначити, що предметом спору між сторонами є часткове визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та скасування рішень.

Разом з тим, у випадку задоволення позову таке рішення суду не підлягає примусовому виконанню, та не носить зобов'язального характеру.

За таких обставин, суд констатує відсутність необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням того, що за своїм змістом забезпечення позову, як заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів сторін.

На підставі наведеного та керуючись стст. 149, 150, 153 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

СУДДЯ: МИЦИК Ю.С.