Справа № 130/2679/18
Провадження № 22-ц/801/189/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 рокуСправа № 130/2679/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів : Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за матеріалами позовної заяви ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року, постановлену у складі судді Порощук П. П., -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто її позивачу разом з доданими до неї документами.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалою суду від 13 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків шляхом подачі позовної заяви в новій редакції. На виконання вказаної ухвали, 26 листопада 2018 року ОСОБА_3 на супровідному листі суду надав до суду заяву, в якій зазначив причини невиконання зазначеної ухвали суду від 13 листопада 2018 року, однак, позовної заяви в новій редакції не надав, таким чином у встановлений строк недоліки позовної заяви не усунув.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості з огляду на наступне.

Установлено, що ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 листопада 2018 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху з тих підстав, що в позові всупереч статті 175 ЦПК України не зазначено обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, яку позивач просить стягнути; не вказано в чому саме полягає моральна шкода, завдана позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди та якими доказами це підтверджується.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ухвали суду позивачем залишились не виконаними, позовної заяви в новій редакції не надано.

Проте, зазначений висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормах процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що неподання позивачем належним чином оформлених доказів, не можна вважати порушенням вимог статей 175-177 ЦПК України.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пункті 7 постанови Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Отже, посилання суду першої інстанції як на підставу для повернення позовної заяви не зазначення позивачем обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, яку позивач просить стягнути, в чому саме полягає моральна шкода, та з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, не ґрунтується на нормах процесуального права та обмежує право позивача на доступ до правосуддя.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов'язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Відповідно до пункту 3, 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи вищезазначене, оскільки місцевий суд постановляючи ухвалу допустив порушення норм процесуального права, що свідчить про її помилковість, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 листопада 2018 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев