Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09.01.2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Пушкарьової С.П.

при секретарі Четвертак Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбянової Л.М., про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбянової Л.М., про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування від 16.07.2003 року (реєстраційний № 1647) на праві особистої приватної власності позивачці належить житловий будинок АДРЕСА_1, який був їй подарований ОСОБА_6. 07.12.2016 року він помер. Відповідачка у житловому будинку була прописана до укладення договору дарування, як дочка дарувальника. Уклавши 23.12.2000 року шлюб з ОСОБА_7, відповідачка зібрала свої речі та переїхала до місця проживання свого чоловіка, де вона постійно з ним і народженими 26.01.2001 року та 24.10.2002 року дітьми проживала до 19.05.2009 року (до розлучення). Речей і майна відповідачки у належному їй на праві приватної власності будинку не залишилось.

Після розірвання шлюбу в 2009 році ОСОБА_2 з дітьми переїхала на постійне місце проживання у АДРЕСА_2 до цивільного чоловіка ОСОБА_8, з яким 24.06.2011 року уклала шлюб (актовий запис № 03) і народила спільну дитину. За цією адресою вона проживає постійно та безперервно до теперішнього часу, працює технічним працівником у місцевій установі смт. Кам'яне Вільнянського району Запорізької області. Після смерті дарувальника будинку - батька відповідача, ОСОБА_2 втратила статус члена сім'ї та є для позивачки абсолютно чужою людиною. Її реєстрація у належному ОСОБА_1 житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, призводить до порушення її прав і перешкоджає позивачці

належним чином розпоряджатися своєю власністю. 19.07.2017 року ОСОБА_1 стало відомо, що 29.03.2017 року відповідачка без її відома та дозволу, а також дозволу батьків ОСОБА_3 - ОСОБА_7 та ОСОБА_4 - ОСОБА_9, відповідного дозволу кредитора «Промінвестбанк» (будинок перебуває в іпотеці з 2006 року) зареєструвала в належному позивачці будинку своїх двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Тому, позивачка просить усунути перешкоди у здійсненні нею права власності та користування будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та визнати ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням за вказаною адресою: АДРЕСА_1 та судові витрати віднести на відповідачку.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник, яка діє на підставі довіреності від 12.06.2017 року, - ОСОБА_10 у судове засідання не з»явились. До канцелярії суду надійшла від представника заява з проханням справу розглянути за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник, який діє на підставі ордеру на надання правової допомоги серії НОМЕР_2 від 19.11.2018 р., - ОСОБА_11 у судове засідання не з»явилися, причини неявки суду не відомі, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, відзив на позов не подали, з заявами до суду не зверталися.

Третя особа - приватний нотаріус Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбянова Л.М. у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час і місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення під особистий підпис (а.с. 182).

Представник третьої особи - служби у справах дітей Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області Озмитель Д. у судове засідання не з'явилася, але до суду надійшла заява з проханням розглянути цивільну справу без участі їх представника. Позов не визнають і наполягають на його відмові.

Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази у порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування житлового будинку серії НОМЕР_3, посвідченого приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Ворожбяновою Л.М. 16.07.2003 року та зареєстрованого у реєстрі за № 1648 (а.с. 85-86).

В зазначеному будинку, окрім позивачки зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 зі своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи від 29 березня 2017 р. № 1476, 1477, виданими Михайлівською селищною радою Михайлівського району Запорізької області (а.с. 53-54).

Актом-довідкою опитування сусідів від 25.04.2017 р., затвердженим депутатом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області Лактіоновим О.В., встановлено, що відповідно домової книги за адресою: АДРЕСА_1 прописана ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_4, але не проживає за вказаною адресою з 2000 року (а.с. 87).

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як вбачається з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 405 ЦК України право на користування житлом відповідно до закону, мають виключно члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше, ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового приміщення визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 107, 116, 156 ЖК України).

Пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Згідно роз'яснень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з подальшими змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд може брати

до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це у листах, розписках, переадресовках кореспонденції, утворення сім'ї у іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

У постанові від 16 січня 2012 року в справі № 6-57цс 11, Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сім'ї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень в здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати відповідачку ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності з тих підстав, що відповідачка ОСОБА_2 разом зі своїми двома неповнолітніми дітьми у спірному житловому будинку тривалий час (з 2000 року) та по теперішній час не проживає, що вбачається з Акту-довідки фактичного проживання ОСОБА_2 від 25.04.2017 року та участі в утриманні вказаного житлового приміщення відповідачка ОСОБА_2 не приймає, комунальні послуги не сплачує, та, будучи зареєстрованою у вищевказаному будинку, який належить позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності, але не проживаючи у ньому, відповідачка чинить позивачці, як власнику, перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Крім того, на теперішній час позивачка не може у повному обсязі реалізувати своє право на розпорядження приватною власністю, оскільки у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідачка не бажає. Будь-яких підстав для збереження за відповідачкою вказаного вище житлового приміщення судом не встановлено. Крім того, викладені у позові доводи позивачки про відсутність відповідачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, у спірному житловому будинку тривалий час, з 2000 року, без поважних причин підтверджені належними та допустимими доказами, які містяться у справі, відповідачкою під час розгляду справи не оспорені, відзив на позов нею не поданий, тому існують правові підстави, передбачені ст.ст. 71, 107 ЖК України, ст. 405 ЦК України для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами.

Оскільки, позов задоволено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 43, 81, 89, 133, 141, 247, 263, 265, 268, 280-283 ЦПК України, ст. 71, 72, 107 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Ворожбянової Л.М., про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто Василівським районним судом за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.П. Пушкарьова