ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4590/17Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/127/19 Доповідач - Щавурська Н.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

секретаря - Рожук О.О.

сторін - представника позивача ОСОБА_1- адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/4590/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2018 року, постановлене суддею Позняком В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання права вкладника за договором банківського вкладу (депозиту), визнання права на відшкодування заборгованості за вкладом та зобов'язання включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів у межах гарантованої суми відшкодування за договором,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 25 лютого 2015 року між нею та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір банківського вкладу № 017-19553-250215 "Найкращий від Миколая" на суму 5000 дол. США зі строком повернення коштів 26 травня 2015 року. З 03 березня 2015 року в Банку було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. 02 жовтня 2015 року було розпочато процедуру ліквідації АТ "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду Кадирова В.В. з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року з продовженням у подальшому строку повноважень до 04 жовтня 2019 року. Вважаючи себе вкладником, вона зверталася до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" з приводу включення її до переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк", яким гарантовано право на відшкодування заборгованості за вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування. 23 вересня 2015 року Банком їй було повідомлено, що відповідно до рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб договір банківського вкладу є нікчемним з підстав, визначених у п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В зв'язку з недоведеністю ПАТ "Дельта Банк" обставин, якими він обґрунтовує наявність визначених законом підстав нікчемності правочину, вважає неправомірним визнання Уповноваженою особою Фонду договору вкладу нікчемним та не включення її до переліку вкладників, і як наслідок - невключення її Фондом до загального реєстру вкладників і не відшкодування коштів за рахунок Фонду. Не зважаючи на заявлені нею 03 листопада 2015 року кредиторські вимоги в порядку 4-ї черги, кошти кошти за договором № 017-19553-250215 банківського вкладу в сумі 5000 дол. США на даний час їй не повернуті.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ "Дельта Банк" відмовлено. Провадження в справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. закрито з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його прийнятим у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неврахування судом першої інстанції в частині прийняття рішення про закриття провадження в справі за її вимогами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. тієї обставини, що факт звернення з даним позовом мав місце 04 квітня 2017 року, до внесення змін в ЦПК України та Кодексу адміністративного судочинства 15 грудня 2017 року, тому на момент звернення до суду правила підсудності порушені не були й дана справа підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому, вважає, що судом безпідставно не взято до уваги правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постановах від 16 лютого 2016 року в справі № 21-484а15 та від 15.06.2016 року в справі № 826/20410/14, згідно якої юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, а також правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 04 липня 2018 року в справі № 461/516/17 щодо права особи на суд та розгляду аналогічних позовних вимог за правилами цивільного судочинства.

Звертає увагу на те, що закриваючи провадження в справі за частиною пред'явлених нею вимог, судом порушено закріплене п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод "право на суд", що полягає у справедливому розгляді її справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав і обов'язків цивільного характеру та доступі до суду, що передбачає право звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле. При цьому, вважає, судом безпідставно не враховано відповідну практику Європейського суду з прав людини в справах "Голдер проти Сполученого Королівства", "Станєв проти Болгарії", "Буланов та Купчик проти України", "Андрієвська проти України", "Мосендз проти України", "Шестопалова проти України".

Крім цього, вважає неправомірним рішення Банку про нікчемність договору банківського вкладу з підстав, визначених у п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у зв'язку з недоведеністю обставин, якими він обґрунтовує наявність визначених законом підстав нікчемності правочину, та як наслідок - неправомірним рішення Уповноваженої особи Фонду щодо невключення її до переліку вкладників, до загального реєстру вкладників і не відшкодування коштів за рахунок Фонду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу своєї довірительки підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, представники відповідача ПАТ "Дельта Банк", третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідач Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта банк" Кадиров В.В. у судове засідання не з'явилися, не повідомивши про причини неявки, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 лютого 2015 року між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1 було укладено Договір № 017-19553-250215 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" у доларах США з наступними умовами: сума вкладу складає 5000 доларів США (п. 1.2); вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6. цього Договору та по 26 травня 2015 року включно (п. 1.3); процентна ставка на суму вкладу становить 5,5 % річних (п. 1.4.); банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний рахунок) № НОМЕР_1 (п. 1.6); зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного рахунку вкладника), відкритого в Банку або готівкою через касу Банку в день укладення сторонами цього Договору. У разі якщо в день укладення сторонами цього Договору вкладник не здійснить перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений (п. 1.8); у разі закінчення строку залучення вкладу, зазначеного в п. 1.3. даного договору, або в разі дострокового припинення дії цього Договору, вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів № НОМЕР_2, відкритий на ім'я вкладника в установі Банку (п. 1.8); із підписанням цього договору вкладник засвідчує, що він ознайомлений з правилами та погоджується вважати обов'язковими для застосування до взаємовідносин, які виникли на підставі цього договору (п. 2.2.); підпис вкладника на цьому примірнику договору є письмовим підтвердженням того, що вкладник в день укладення цього договору отримав свій примірник договору, а також один примірник діючих Правил Банку (п. 2.3) (а.с.6).

25 лютого 2015 року фізичною особою, яка не здійснює підприємницької діяльності ОСОБА_6 на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 було зараховано 5000 дол. США (а.с. 7).

02 березня 2015 року Національним банком України ПАТ "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних із запровадженням з 03 березня 2015 року тимчасової адміністрації.

12 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. із заявою про надання інформації щодо невиплати їй відшкодування коштів за договорами № 016-19553-250215 від 25 лютого 2015 року та № 017-19553-250215, укладеними з ПАТ "Дельта Банк" (а.с. 8).

Згідно відповіді Тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" за № 05-3004304 від 16 червня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що за рахунками, відкритими на її ім'я в Банку операції щодо виплат тимчасово обмежені на час тимчасової адміністрації та здійснюється перевірка за даними рахунками (а.с. 9).

23 вересня 2015 року Тимчасовою адміністрації ПАТ "Дельта Банк" було повідомлено ОСОБА_1 про нікчемність Договору банківського вкладу (депозиту) № 017-19553-250215 від 25 лютого 2015 року, укладеного між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (а.с. 10).

02 жовтня 2015 року Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ "Дельта Банк" (а.с. 32).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Дельта Банк" з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно; призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк" Кадирову В.В. на два роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року (а.с.32).

03 листопада 2015 року ОСОБА_1 направила Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирову В.В. кредиторську вимогу, в якій просила визнати її кредитором АТ "Дельта Банк" за заборгованістю, що виникла за всіма Договорами укладеними між нею та АТ "Дельта Банк", та за іншими видами заборгованості у сумі всіх належних їй коштів. Належні їй кошти просила перерахувати на її рахунок, відкритий в АТ Ощадбанк (а.с. 11).

Відносини з правових, фінансових та організаційних засад функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема, повноважень Фонду; порядку виплати Фондом відшкодування за вкладами; відносин між Фондом, банками, НБУ; повноважень та функцій Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків; відносин, що виникають у зв'язку зі створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків регулюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452- VI (далі - Закон № 4452-VI) та іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та НБУ.

Згідно вимог п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

За ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ст. 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до ч. 4 ст. 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим законом, у тому числі, у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання можуть бути оскаржені до суду.

Вірно встановивши, що правовідносини сторін у даній справі регулюються ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року", тобто складаються без участі банку боржника, учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, а банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до обґрунтованого висновку, про те, що відповідачем ПАТ "Дельта Банк" права позивача не порушені, ПАТ "Дельта Банк" не є належним відповідачем у даній справі, в зв'язку з чим вимоги ОСОБА_1 до ПАТ "Дельта Банк" до задоволення не підлягають.

При цьому, вимоги апеляційної скарги позивача в частині незаконності рішення суду щодо відмови в задоволенні пред'явлених нею вимог до ПАТ "Дельта Банк" з посиланням на норми права Цивільного кодексу України, що регулюють зобов'язальні правовідносини та правовідносини, пов'язані з укладенням договорів вкладу, колегія суддів вважає безпідставними в зв'язку з тим, що правовідносини сторін у даній справі врегульовані в першу чергу спеціальним законом "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року" й складаються без участі банку боржника, про що згадувалося вище, й відповідний висновок про що висловлено Великою Палатою Верховного Суду, в тому числі у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 461/519/17.

Крім цього, положенням п. 1 ч. 6 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно вимог ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у редакції, чинній на час звернення позивача до суду, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Аналогічну норму закріплено й у ч. 1 ст. 19 КАС України у чинній редакції.

Тобто, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд є суб'єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб'єктом владних повноважень.

У зв'язку з цим, спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів фонду є публічно-правовим, має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме відшкодувань за вкладами.

Відповідного правового висновку, й зокрема, що Фонд є державною спеціалізованою установою, який виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа Фонду у цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 18 квітня 2018 року в справі № 813/921/16; від 23 травня 2018 року в справі № 820/3770/16; від 20 червня 2018 року в справі № 813/5250/15.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір ОСОБА_1 стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням встановленого ч.1 ст.26 Закону № 4452-VІ граничного розміру відшкодування за вкладами, а тому справа в цій частині підлягає закриттю з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині невідповідності вимогам закону висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі за її вимогами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів колегія суддів до уваги не приймає, оскільки звертаючись до суду із вказаним позовом, з метою встановлення наявності у неї права на відшкодування грошових коштів за банківським вкладом, позивач оспорювала дії (бездіяльність) уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк", як суб'єкта владних повноважень, які мають публічно-правовий характер та мають розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині невідповідності вимогам закону висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі за її вимогами до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів з посиланням на те, що на час звернення її з даним позовом до суду існували інші правові позиції, які передбачали розгляд аналогічних спорів у порядку цивільного (а не адміністративного) судочинства колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ч. 3 ст. 3 ЦПК України, що визначає порядок застосування законодавства про цивільне судочинство, передбачає, здійснення провадження у цивільних справах відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Тому, з урахуванням, що на час прийняття у даній справі рішення існувала інша правова позиція Верховного Суду щодо підвідомчості даної категорії справи адміністративним судам, висновки суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів зроблені є такими, що відповідають вимогам закону, не зважаючи на те, що на час пред'явлення даного позову розгляд відповідних вимог проводився в порядку цивільного судочинства. При цьому, сам по собі факт прийняття з даного питання рішення, а не ухвали, на думку колегії суддів не може бути підставою для скасування рішення в цій частині, як такого, що відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення права позивача на суд з посиланням на правову позицію Верховного суду, висловлену в постанові від 04 липня 2018 року колегія суддів до уваги не приймає з урахуванням того, що закриття провадження у справі мало місце на стадії розгляду справи судом першої інстанції, що не позбавляє ОСОБА_1 звернутися з аналогічним позовом у порядку адміністративного судочинства. Також, враховуючи те, що в порядку адміністративного судочинства позивач з таким позовом не зверталася (ухвала адміністративного суду, якою би їй було відмовлено у відкритті провадження за аналогічними вимогами у матеріалах даної справи відсутня), то відсутні правові підстави вважати порушеним право ОСОБА_1 на суд, яке в тому числі, передбачає й доступ до правосуддя, в розумінні як п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, так і з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, на яку посилалася позивач у своїй апеляційній скарзі.

Зокрема, з урахуванням того, що права ОСОБА_1 відповідачем ПАТ "Дельта банк" не порушені, сам по собі банк не є належним відповідачем у справі, а вимоги між позивачем та Фондом підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, безпідставним є твердження позивача про порушення права на суд (що полягає у праві звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле) з посиланням на рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36).

Крім цього, численна практика Європейського Суду, в тому числі у наведеному апелянтом рішенні у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06) свідчить, що права на суд (доступ до правосуддя) не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав. Тому враховуючи те, що закриття провадження в даній справі мало місце на стадії розгляду її судом першої інстанції, з аналогічними вимогами позивач до адміністративного суду не зверталася й останнім не було їй відмовлено у прийнятті до розгляду відповідної заяви, колегія суддів вважає, що закриття провадження у справі за даним позовом жодним чином не свідчить про порушення сутності права на доступ до правосуддя.

Необґрунтованими, на думку колегії суддів, є доводи апеляційної скарги й з приводу незаконності висновків суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі й з посиланням на порушення права на суд і доступ до правосуддя та практику ЄСПЛ в інших справах, зокрема, в справах: "Буланов та Купчик проти України", "Андрієвська проти України", "Шестопалова проти України", оскільки в цих справах мали місце факти відмови заявникам у розгляді їх справ, як цивільними судами, так і адміністративними, що жодним чином не стосується справи позивача.

З урахуванням наявності правових підстав для закриття провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду, з яким апеляційний суд погодився, колегія суддів не вправі давати правову оцінку доводам апеляційної скарги позивача щодо неправомірності рішення Банку про нікчемність договору банківського вкладу з підстав, визначених у п. 7 ч. 3 ст. 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та як наслідок - неправомірності рішення Уповноваженої особи Фонду щодо невключення її до переліку вкладників, до загального реєстру вкладників і не відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що оскаржуване в даній справі рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального права, є законним і обґрунтованим, колегія суддів приходить до висновку, що таке з підстав, наведених у апеляційній скарзі, скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 35 ч. 1; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 листопада 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 21 січня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи