Постанова

Іменем України

09 січня 2019 року

справа № 183/179/16

провадження № 61-22456св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В.П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року в складі судді Майної Г. Є. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року в складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 вересня 2008 року № 1775-0161027/ФКВ-08, укладеним між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк», банк).

Позовна заява мотивована тим, що 29 вересня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 1775-0161027/ФКВ-08, за умовами якого банк надав відповідачу 16 659 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % річних на строк до 28 вересня 2015 року.

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у результаті чого станом на 23 грудня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 718 125,24 грн, яка складається з: 340 321,52 грн заборгованості за тілом кредиту, 133 709,58 грн заборгованості за відсотками, 8 744,58 грн заборгованості за комісіями, 222 139,56 грн пені, 9 094,59 грн 3 % річних від простроченого тіла кредиту та 4 115,41 грн 3 % річних від прострочених доходів за кредитом.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права поза межами позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не допустив неправильного застосування норм матеріального та порушень норм процесуального права.

У касаційній скарзі, поданій 10 квітня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов банку.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушили норми процесуального права. Датою повернення кредиту за умовами договору є 28 вересня 2015 року, позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором за весь період, а тому позовна давність має відраховуватися саме з кінцевої дати виконання, тобто з 28 вересня 2015 року. Ураховуючи загальну позовну давність у три роки, останнім днем для звернення до суду з цим позовом є 28 вересня 2018 року, банк звернувся з позовом 19 січня 2016 року, тобто в межах позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

07 липня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_4 на касаційну скаргу, яке мотивовано тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. ТОВ «Укрпромбанк» використав своє право на дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, направивши відповідачу відповідну вимогу, яка залишилася не виконаною, а тому перебіг позовної давності почався через 30 днів з моменту отримання відповідачем вимоги банку про дострокове повернення кредиту, а саме з 06 червня 2010 року та закінчився 06 червня 2013 року. Звернувшись до суду з цим позовом у січні 2016 року банк пропустив позовну давність про застосування якої просив відповідач.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суди встановили, що 29 вересня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 1775-0161027/ФКВ-08, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 16 659 дол. США на придбання автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із строком кредитування до 28 вересня 2015 року.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», за умовами якого ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 1775-0161027/ФКВ-08.

ОСОБА_4 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 23 грудня 2015 року за офіційним курсом НБУ складає 718 125, 24 грн, з яких: 14 702,72 дол. США, що становить еквівалент 340 321, 52 грн, заборгованості за кредитом; 5 776,58 дол. США, що становить еквівалент 133 709, 58 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом; 222 139, 56 грн пені; 8 744, 58 грн комісії за користування кредитом; 9 094,59 грн 3 % від простроченого тіла кредиту та 4 115,41 грн 3 % від прострочених доходів за кредитом.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з пунктами 4.2.5, 6.2, 6.3 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших передбачених кредитним договором платежів, а також відшкодування збитків внаслідок невиконання або не належного виконання позичальником або його поручителями умов кредитного договору, а позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання відповідної вимоги від банку повернути суму заборгованості та кредиту, що залишилася, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, в тому числі в разі порушення строків платежів.

16 квітня 2010 року на адресу позичальника банк направив вимогу про дострокове повне виконання зобов'язання за кредитним договором, яку ОСОБА_4 отримав 06 травня 2010 року. Вимога банку не виконана.

Направивши позичальнику зазначену вимогу, банк в односторонньому порядку згідно з умовами кредитного договору та частини другої статті 1050 ЦК України використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, чим змінив строк виконання основного зобов'язання.

28 березня 2018 року ВеликаПалата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, банк не вправі нараховувати відсотки за кредитним договором після спливу строку кредитування.

ОСОБА_4 у суді першої інстанції звернувся із заявою про застосування позовної давності.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення, тобто невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК Україниза зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює визначення моменту початку перебігу строку позовної давності.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2615цс16.

Встановивши, що банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов'язання за кредитним договоромз 28 вересня 2015 року на 05 червня 2010 року, а з позовом звернувся 15 січня 2016 року,суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ «Дельта Банк», пред'явленого до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з пропуском позовної давності.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав уважати, що суди неправильно застосували норми матеріального права чи порушили норми процесуального права. Спростовуються встановленими судами фактичними обставинами справи, умовами укладеного кредитного договору та положеннями законодавства.

В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень у передбаченому статтями 411, 412 ЦПК України порядку відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило