КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/5679/18 головуючий у І інстанції:Астахова О.О.
провадження 22-ц/824/2622/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: судді-доповідача Сліпченка О.І., суддів Іванової І.В., Сержанюк А.С.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року Позивач звернувся з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» та/або Банк) та ОСОБА_3 було укладено договір № б/н від 23.07.2012 року відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі.

ОСОБА_3 своєчасно позивачу грошові кошти не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив, внаслідок чого станом на 21.02.2018 року утворилась вказана заборгованість, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_3 у розмірі 22 577,88 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 10 896,37 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 3524,81 грн., заборгованості за пенею - 6 605,37 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі - 500,00 грн., штрафу (процентна складова) в сумі - 2 796,48 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору - 1 051,33 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованість за кредитом - 10 896,37 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та судовий збір - 1762,00 грн., а всього 13 158 (тринадцять тисяч сто п'ятдесят вісім) грн. 37 коп..

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» ЛитвиненкоО.Л. звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що місцевий суд порушив право банку на отримання процентів-плати за користування кредитними коштами.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

Позивачем в апеляційній скарзі заявлене клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом сторін), разом із тим, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для його задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, і позивачем в клопотанні про виклик сторін не зазначено причин необхідності їх виклику, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 порушив зобов'язання встановлені договором, а доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи не має.

З таким висновком, апеляційний суд повністю погодитись не може.

З позовною заяви ПАТ «ПриватБанк» вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12 листопада 23 липня 2012 року року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якими клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до умов кредитного договору, позивачем було виконано свої зобов'язання, та надано відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Станом на 21 лютого 2018 року, ОСОБА_3має заборгованість за кредитним договором в розмірі 22 577,88 грн., яка складається із наступного: 10 896,37 грн. - тіло кредита, 3 524,81 грн - нараховано відсотків за користування кредитом, 6 605,37 грн. - нараховано пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1051,33 - штраф (процентна складова).

Відповідно до Анкети-заяви, відповідач виявив бажання оформити на своє ім'я платіжну картку «Універсальна».(а.с.9)

Також, в Анкеті-заяві не має інформації щодо встановленого кредитного ліміту на картку.

Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не роз'яснено та не надано належних доказів в обґрунтування розміру основної кредитної заборгованості. Тому, є не зрозумілим те, як при встановленому ліміті в 1200, 00 грн., може виникнути основна заборгованість(тіло кредиту) в розмірі 10 896,37 грн..

Умови та Правила надання банківських послуг не підписані ОСОБА_3, в Умовах відсутня дата складання та не вказано, що ці Умови є додатком чи частиною конкретного договору чи заяви, текст Анкети-заяви, що викладений після підпису відповідача, не відноситься до її змісту, на Заяві також відсутній підпис уповноваженої особи ПАТ КБ «ПриватБанк», є лише відтиск штампу та підпис менеджера, який, згідно тексту Анкети-заяви перевірив правильність та достовірність інформації та провів ідентифікацію, на підставі чого діяла зазначена особа у Анкеті-заяві не зазначено, так як довіреність на право укладення кредитних договорів не додана.

У тексті Анкети-заяві, яку позивач вважає кредитним договором, відсутні обов'язкові (суттєві) умови, передбачені законодавством для договору про надання споживчого кредиту, а саме: кредитний ліміт, детальний розпис сукупної вартості кредиту в грошовому виразі, право дострокового повернення кредиту, розмір річної відсоткової ставки за кредитом, яка відсоткова ставка застосовуватиметься, отже, відсутні обов'язкові умови договору, передбачені законодавством.

Відповідно до п. 2.4 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою НБУ 30 квітня 2010 року № 223, яке діяло на момент випуску картки, зазначено, що договір укладається в письмовій формі. Умови договору мають бути викладені державною мовою.

Емітент зобов'язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку.

Пунктом 2.5 зазначеного Положення визначено, що Емітент зобов'язаний забезпечити наявність у договорі таких умов, зокрема, тип спеціального платіжного засобу, види платіжних операцій, які клієнт має право здійснювати з використанням спеціального платіжного засобу, правила та максимальний строк їх виконання, порядок обслуговування рахунку (за дебетовою, дебетово-кредитною або кредитною схемою, порядок кредитування клієнта, тарифів банку на обслуговування операцій з використанням спеціального платіжного засобу на момент укладення договору та порядок повідомлення клієнта про їх зміну, ліміти та/або обмеження за операціями з використанням спеціального платіжного засобу, порядок забезпечення емітентом та клієнтом безпеки під час користування спеціальним платіжним засобом, відповідальність емітента та клієнта тощо.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 1956-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частиною 4 ст. 1056-1 ЦК України встановлено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніше, як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Частиною 6 ст. 1956-1 ЦК України визначено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

Вказана інформація, що є суттєвими умовами договору, також відсутня в Анкеті-заяві, проте, з розрахунку позивача вбачається, що він збільшував відсоткову ставку, при цьому, повідомлення про збільшення ставки відповідачу жодного разу не направив, доказів направлення таких повідомлень суду не надав.

Також, колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості, викладений ПАТ «КБ «ПриватБанк» не може підтверджувати існування боргу так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Копія Анкети-заяви, яка додана до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні ЦК України і для укладення договору обов'язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якої підтверджується доданими до позовної заяви документами, що свідчить про відсутність договору між сторонами.

В зазначеній Анкеті-заяві відсутні будь-які умови які є істотними для кредитного зобов'язання, насамперед, як вже зазначалося вище, в Анкеті-заяві не зазначений розмір кредитного ліміту, відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, відсутня умова про обов'язок повернення цих коштів відповідачем.

Матеріали справи, також не містять доказів отримання будь яких платіжних карток відповідачем.

Умови та Правила надання банківських послуг не можуть підтверджувати факт існування боргу, так як в цих документах немає жодного посилання на відповідача, а також вони ним не підписані, що свідчить про те, що вони на нього не розповсюджуються.

Викладене співпадає з правовою позицією, висловлену в ряді постанов Верховного Суду України, зокрема в постанові №6-16цс15 від 11 березня 2015 року, у справі №6-2320цс17 від 22 березня 2017 року, відповідно до якої, посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т.д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник при отриманні банківської карти.

Зважаючи на вказану правову позицію та обставини справи справи, суд не може прийняти посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на існування Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку (які не підписані позичальником), їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Інших доказів з цього приводу до суду позивачем надано не було.

Таким чином, в ході розгляду справи, ПАТ КБ ПриватБанк» не було доведено обґрунтованості його доводів з приводу умов та порядку здійснення нарахувань за вказаним кредитом

За таких обставин, колегія суддів не може прийняти до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції не звернув увагу на всі із вказаних обставини, не дав їм належної оцінки.

Відповідно до п.4 ст..367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 5 вищезазначеної статті, якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» необхідно задовольнити частково, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог, з вище викладених підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»- задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 рокускасувати та ухвалити у справі нове рішення.

Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: