Справа № 206/120/19
Провадження № 2/206/352/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ОСОБА_3 виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.06.2001 є власником будинку 53 по вул. Прохорова в м. Дніпро. У вказаному будинку, станом на 14.12.2018 року, згідно довідки № 10288 зареєстровані: ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_1 (відповідач). Позивач за проханням знайомої зареєструвала дочку знайомою ОСОБА_1 у своєму будинку для отримання нею паспорту. Згідно акту обстеження домоволодіння, відповідач за місцем реєстрації не проживає та ніколи не проживала. Після того, як позивач зареєструвала відповідача у себе в будинку, позивач з відповідачем більше не спілкувалися, про життя та місцезнаходження відповідача позивачу нічого не відомо. На даний час у позивача виникло бажання оформити субсидію, оскільки вона є пенсіонеркою, дитиною війни, інвалідом ІІ групи, їй 80 років, то вона не має можливості зі своєї пенсії сплачувати всі комунальні послуги. На даний час позивачу не відомо місце проживання відповідача, вирішити питання в добровільному порядку вона не може, у звязку з чим позивач звернулася до суду з проханням ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - особою, яка втратила право користування будинком № 53 по вул. Прохорова у м. Дніпро.

Відповідач позов визнала, не заперечувала проти задоволення та у судовому засіданні пояснила, що зараз проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 це адреса її чоловіка та позивач не приходиться їй родичкою.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

23.01.2019 відкрито провадження у справі.

Судові засідання призначені 22.02.2019, 14.03.2019 були відкладені у звязку із неявкою відповідача, а також відсутністю інформації про її належне повідомлення про розгляд даної цивільної справи.

14.03.2019 від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі.

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення відповідач, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

01.04.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

До позивача перейшло за заповітом право власності на домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Прохорова, буд. 53, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.06.2001 (а.с. 85).

Згідно із копії довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради № 10288 від 14.12.2018 за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Прохорова, буд. 53 зареєстровані: ОСОБА_2 (позивач) власник, ОСОБА_1 (відповідач) родинні стосунки не встановлено (а.с. 6).

Згідно довідки, виданої головою квартального комітету № 19 ОСОБА_4, у будинку № 53, розташованому за адресою: місто Дніпро, вулиця Прохорова громадянка ОСОБА_1 не проживала та не проживає (а.с. 7).

У відповідності до копії акту складеного 11.10.2018 та підписаного мешканцями будинку № 55 по вул. Прохорова у м. Дніпро ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та буд. 60 по вул. Немирівській у м. Дніпро, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: вул. Прохорова, 53 в місті Дніпро з 11.03.2010 не проживає і ніколи не проживала, особистих речей не виявлено (а.с. 8).

Згідно довідки № 129738 від 19.04.1999 у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 під час повторного огляду встановлено ІІ групу інвалідності по загальному захворюванню (а.с. 9)

ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком у розмірі 2692,03 грн. в місяць з січня по червень 2018 року, що підтверджується довідкою за вих. № 11117 від 12.09.2018 (а.с. 11)

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки само по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У той же час, відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, а також ст. Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, в разі якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником домоволодіння, а відповідач, в свою чергу, була зареєстрована за даною адресою, однак, за такою не проживає і ніколи не проживала, має інше місце мешкання.

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України (припинення права користування чужим майном за рішенням суду на вимогу власника майна), що відповідає правовому висновку ВСУ в справі № 6-2931цс16 від 15.05.2017.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Абзацом 6 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, вислухавши у судовому засіданні пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю та відповідно визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою зняття її з реєстрації місця проживання.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 15, 317, 319, 321, 383, 391, 406 ЦК України 12, 76-89, 95, 141, 206, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_1 (місце проживання: місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2), третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (місцезнаходження: вул. Старокозацька, 58, каб. 213, ідентифікаційний код юридичної особи 40392181) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати громадянку України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: місто Дніпро, вулиця Прохорова, будинок 53.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 11.04.2019.

Головуючий суддя: К.С. Маштак