Справа № 446/1759/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2019 м.Кам'янка-Бузька

Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді: Костюк У. І.

за участю секретаря судового засідання: Коваль В.А.;

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Камянка -Бузька в порядку спрощеного позовного провадження цивільну за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про спонукання до виконання зобовязання за мировою угодою та стягнення заборгованості,-

встановив:

11.09.2018 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 в якій позивач просить суд спонукати ОСОБА_4 до виконання мирової угоди від 12 квітня 2017 року у справі №446/2634/1-ц, стягнути з відповідача на її користь 4000 грн коштів, які не були виплачені внаслідок невиконання мирової угоди від 12 квітня 2017 року, стягнути з відповідача на її користь 3% річних від простроченої суми компенсації на підставі мирової угоди в розмірі 148,00 грн, моральну шкоду у розмірі 8000 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що, ухвалою Камянка-Бузького району Львівської області від 12 квітня 2017 у справі №446/2634/14-ц було визнано та затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди у розмірі 12 000 грн. Однак відповідач, частково виконала умови мирової угоди, а саме виплативши їй компенсацію у розмірі 8000 грн, шляхом надсилання двох платежів на картковий рахунок. Строк протягом якого відповідач повинен був сплатити на її користь компенсацію в сумі 12000 грн закінчився 18 червня 2017 року, на її неодноразові прохання сплатити заборгованість не реагує, через це вона звернулася з вказаним позовом до суду.

Ухвалою суду від 08.11.2019 провадження в справі відкрито та призначено судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини в позовній заяві, вказала на те, що в суді перебувала справа про стягнення коштів за знищення квартири в якій проживала відповідач. В квітні 2017 ухвалою суду була затверджена мирова угода, проте відповідач не виконала умови угоди у повному обсязі, тому просить про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини в позовній заяві, вказав, що моральна шкода полягає у погіршенні самопочуття позивачки, а саме порушення сну, постійних переживаннях, душевному неспокою, просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомила та не подала до суду відзив на позовну заяву .

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі ухилення однієї із сторін від виконання мирової угоди, інша сторона має право звернутись до суду на загальних підставах з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Верховний Суд України у Постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-274 цс15 висловив правовий висновок, відповідно до якого у разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Як встановлено судом, ухвалою Камянка-Бузького районного суду Львівської області від 12.04.2017 року визнано та затверджено мирову угоду між ОСОБА_1, ОСОБА_5 в інтересах яких згідно довіреності діє ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_6, інтереси якого представляє - ОСОБА_7. За умовами угоди відповідачі, а саме ОСОБА_6, а також ОСОБА_4 погоджуються на оплату грошових коштів в якості морального відшкодування в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн.; та взяли на себе зобовязання добровільно, протягом трьох місяців грошові кошти, кількома платежами, перерахувати представнику позивачів ОСОБА_1, на картковий рахунок № 898186. Згідно із статями 11, 202 ЦК України затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства, має бути виконаний за правилами статей 509, 525, 526 ЦК України. Однак, такий правочин має і свої особливості, повязані з процедурою його укладення та затвердження, що також свідчить про необхідність дотримання процесуальних норм, які регулюють порядок затвердження мирової угоди судом.

Згідно із статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона зобовязується вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматись від певної дії, а друга сторона має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Положеннями статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно достатті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Системний аналіз норм цивільного процесуального закону, які регулюють укладення мирової угоди, дає змогу дійти висновку, що у разі невиконання однією зі сторін зобовязань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Аналогічний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6274цс15.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 в порушення умов мирової угоди та положень ч. ч. 1, 3 ст. 509 та ч. 1 ст. 526 ЦК України, свідомо та без поважних причин не виконала взяті на себе зобов'язання та позивачу частково не повернула грошові кошти в сумі 4 000 грн.

Стосовно відшкодування моральної шкоди завданої позивачу, то стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Позивач на підтвердження розміру завданої їй моральної шкоди посилається на те, що з вини відповідача, яка незаконно позбавила її такої суми грошей, були порушені її нормальні життєві звязки, вона відчуває душевний неспокій і переживання, порушено її сон, і нормальний режим відпочинку.

Враховуючи обставини справи, надані позивачем докази, та глибину моральних та фізичних страждань, застосовуючи правила розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача моральної шкоди слід задовольнити частково у сумі 1500 грн.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на її користь 3% річних від простроченої суми компенсації на підставі мирової угоди в розмірі 148 грн., суд виходить з наступного.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання, її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Цією статтею регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина пята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Аналогічна правова позиціє висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15.

Тому посилання позивача на ст. 625 ЦК України та розрахунок 3% річних від простроченої суми в розмірі 148 грн суд відхиляє, та вважає, що в тій частині позовних вимог потрібно відмовити.

Одночасно, керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в користь позивача в розмірі 904,80 грн.

Керуючись ст. ст. 263, 264,265,280-282 ЦПК України,

ухвалив :

позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про спонукання до виконання зобовязання за мировою угодою та стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4 000 грн(чотири тисячі гривень) коштів, які не були виплачені внаслідок невиконання мирової угоди від 12.04.2017 року у справі №446/2334/14-ц про стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1500 грн ( тисячу пятсот гривень) моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 904,80 грн.(дев'ятсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_4, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, інші відомості невідомі.

Повний текст рішення рішення виготовлено 25.01.2019.

Суддя Костюк У.І.