Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 751/8585/15-ц

провадження № 61-19801св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11 квітня 2017 року у складі судді Овсієнко Ю. К. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Євстафіїва О. К., Лакізи Г. П., Харечко Л. К.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

31 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням уточнень просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 58 055,76 грн, що складається з подвійної суми боргу в розмірі 55 000,00 грн (з урахуванням умов договору), суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 3 055,76 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 13 жовтня 2011 року вона надала у борг ОСОБА_2 27 500,00 грн з кінцевим строком повернення до кінця липня 2012 року.

На підтвердження укладеного договору позики відповідач надав власноручно написану ним розписку, відповідно до якої зобов`язався у разі неповернення коштів сплатити подвійну суму від залишку заборгованості.

Оскільки взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення суми позики ОСОБА_2 не виконав, просила позов задовольнити.

Крім того, позивач просила поновити строк на звернення до суду з цим позовом, який пропущений нею з поважних причин.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 58 055,76 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, встановивши факт порушення ОСОБА_2 зобов`язань, передбачених умовами укладеного договору позики від 13 жовтня 2011 року, стягнув з нього на користь позивача заборгованість та інфляційні втрати за весь час прострочення грошового зобов`язання відповідно до статті 625 ЦК України.

З огляду на поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом та за наявності відповідної заяви, суд поновив позовну давність.

Короткий зміст ухвали апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 23 травня 2017 року рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11 квітня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив рішення суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Скарга аргументована тим, що суди не з`ясували фактичних обставин справи, не надали їм належної правової оцінки, у зв`язку з чим дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

За умовами договору позивач передавала грошові кошти у суми 27 500,00 грн, а тому заборгованість за цим договором може становити лише суму цю суму, а не 55 000,00 грн, яку стягнули суди.

Крім того, суди необґрунтовано застосували норми статті 625 ЦК України, не врахували статті 1046, 1049 ЦК України, які регулюють порядок повернення грошових коштів за договором позики, та безпідставно поновили позивачу позовну давність.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Виконання рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 11 квітня 2017 року не зупинялось.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 грудня 2017 року вищезазначену справу призначено до розгляду.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 751/8585/15 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 13 жовтня 2011 року ОСОБА_1 надала у борг ОСОБА_4 кошти у розмірі 27 500,00 грн з кінцевим строком повернення до кінця липня 2012 року.

На підтвердження укладеного договору позики відповідач надав власноручно написану ним розписку, складену у присутності двох свідків

Відповідно до змісту розписки відповідач зобов`язався повернути зазначені грошові кошти шляхом сплати 1 500,00 грн у жовтні, по 3 000,00 грн щомісячно - у листопаді - червні та 2 000,00 грн - у липні місяці. У випадку неповернення боргу в установлені строки сума боргу подвоюється від залишку заборгованості.

На порушення умов договору позики позичальник свої зобов`язання не виконав, отримані в борг кошти не повернув.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норм права

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

За умовами укладеного між сторонами договору ОСОБА_2 зобов`язався виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення позики щомісячними платежами шляхом сплати: 1 500,00 грн - у жовтні 2011 року, по 3 000,00 грн щомісячно - у листопаді 2011 року - червні 2012 року та 2 000,00 грн - у липні 2012 року.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з його внесення і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, вищезазначені норми матеріального права не врахував, помилково вважав, що право вимоги у ОСОБА_5 повернути надані у борг ОСОБА_2 кошти настало з 01 серпня 2012 року, тобто з моменту настання терміну внесення останнього платежу.

Дійшовши висновку про поважність пропуску позивачем позовної давності, апеляційний суд виходив із того, що 30 липня 2015 року ОСОБА_5 зверталась до іншого з аналогічним позовом, який їй був повернутий у зв`язку з недотриманням правил підсудності. При цьому, не з`ясував поважності причин пропуску строку, починаючи з 31 жовтня 2014 року, тобто з часу спливу позовної давності з повернення відповідачем першого платежу за розпискою (за жовтень 2011 року).

Крім того, суд не врахував правовий висновок, виловлений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-895цс15, згідно з яким подача позову з недодержанням правил підсудності не перериває перебігу такого строку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судове рішення суду апеляційної інстанції постановлено без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 23 травня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат

Судді:Н. О. Антоненко

В. І. Журавель Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук