Житомирський апеляційний суд
Справа №274/3632/18 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 61 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 274/3632/18 за cкаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на дії державного виконавця

за апеляційною скаргою Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Вдовиченко Т.М. в м. Бердичеві,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Дудар Н.Є. щодо прийняття постанови від 26.06.2018 року у ВП № 56675072 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 84544,87 грн., визнати вказану постанову недійсною та скасувати.

В обґрунтування поданої скарги зазначив, що на виконанні в Бердичівському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Житомирській області перебувало виконавче провадження № 34674320 за виконавчим листом № 2-535, виданим 18.10.2011 року Бердичівським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" в особі Київської міської філії ПАТ "Укрсоцбанк" боргу в сумі 845448,69 грн. Згідно довідки ПАТ "Укрсоцбанк" від 31.05.2018 року заборгованість за кредитним договором погашена в повному обсязі. У зв'язку з чим, ОСОБА_1 було направлено на адресу Бердичівського МРВ ДВС заяву щодо закінчення виконавчого провадження. Постановою старшого державного виконавця Бердичівського МРВ ДВС ГТУЮ Дудар Н.Є. від 25.06.2018 року дане виконавче провадження було закінчене на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв'язку із повним виконанням).

Постановою державного виконавця від 26.06.2018 року відкрито виконавче провадження № 56675072 щодо стягнення з ОСОБА_1 несплаченого виконавчого збору в сумі 84544,87 грн.

Скаржник вважає дії державного виконавця щодо винесення постанови від 26.06.2018 року про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 несплаченого виконавчого збору в сумі 84544,87 грн. незаконними, а дану постанову такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що дії виконавця суперечать ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавчий збір може бути стягнуто лише в розмірі 10% від фактично стягнутої державним виконавцем суми. Проте в межах виконавчого провадження жодних сум із ОСОБА_1, як боржника, державним виконавцем стягнуто не було.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2018 року скаргу задоволено. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Бердичівського МРВ ДВС ГТУЮ в Житомирській області Дудар Н.Є. щодо прийняття постанови від 26.06.2018 року у ВП № 56675072 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 84544,87 грн.

Визнано недійною та скасовано постанову старшого державного виконавця Бердичівського МРВ ДВС ГТУЮ в Житомирській області Дудар Н.Є. від 26.06.2018 року у ВП № 56675072 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 84544,87 грн.

У поданій апеляційній скарзі, Бердичівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги. Апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана постанова державного виконавця є законною та винесена з дотримання вимог чинного законодавства.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на виконанні в Бердичівському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Житомирській області перебувало виконавче провадження № 34674320 за виконавчим листом № 2-535, виданим 18.10.2011 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" в особі Київської міської філії ПАТ "Укрсоцбанк" боргу в сумі 845448,69 грн.

У зв'язку з погашенням заборгованості, що підтверджується довідкою ПАТ "Укрсоцбанк" вих.№04.22-08/96-5241 від 31.05.2018 року (а.с. 55), остання через представника ОСОБА_2 звернулась до Бердичівського МРВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області з заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ "Про виконавче провадження" (а.с. 54).

25.06.2018 року старшим державним виконавцем Бердичівського МРВ ДВС Дудар Н.Є. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 34674320 у зв'язку із сплатою боргу боржником у повному обсязі (а.с. 51).

26.06.2018 року старшим державним виконавцем Бердичівського МРВ ДВС Дудар Н.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56675072 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 84544,87 грн. (а.с. 52).

Підтримуючи доводи скарги на дії державного виконавця представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснив, що ПАТ «Укрсоцбанк» самостійно звернуло стягнення на предмет іпотеки, реалізувало нерухоме майно, внаслідок чого було погашено заборгованість за Договором кредиту №286/25-473 від 31.07.2007 зі строком користування - по 30.07.2022 та повністю погашена заборгованість ОСОБА_1 перед Банком 27.03.2018.

На підтвердження цих обставин Банк видав ОСОБА_1 довідку 31.05.2018 вих.№04.22-08/96-5241, яку остання пред'явила до виконавчої служби.

Тобто стягнення заборгованості за кредитним договором відбулось внаслідок вчинення відповідних дій по реалізації заставного майна та повного погашення заборгованості самим стягувачем, а не державним виконавцем.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.ст. 40, 42 Закону України «Про виконавче провіадження» передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною 3 статті 40 Закону внормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбачених пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною 4 статті 42 Закону, на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина 1 статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби і стягується з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Окрім цього, 15 лютого 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи № 910/1587/13 вказав, що у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року роз'яснено, що відповідно до статей 45, 46 Закону № 606-XIV витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Таким чином, доводи представника відділу ДВС про те, що виконавчий збір стягується незалежно від того, чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом органами державної виконавчої служби, колегія суддів вважає таким що суперечить вищезазначеним нормам чинного Закону України «Про виконавче провадження».

Аналіз вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є або фактичне виконання судового рішення, або вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Законодавець ( на час виникнення спірних правовідносин) чітко визначив, що виконавчий збір стягується в розмірі 10% з фактично стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем закінчено виконавче провадження у зв'язку із фактичним виконанням боржником рішення суду.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що державним виконавцем не було здійснено дій примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на майно боржника на користь стягувача за виконавчим листом, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, постановлену із повним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та без порушення судом норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21.01.2019.

Головуючий Судді