Постанова

Іменем України

02 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 642/994/14-ц

провадження № 61-25043 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Харківська міська рада

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 01 червня 2017 року у складі судді Грінчук О. П. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року у складі суддів: Котелевиць А. В., Кругової С. С., Піддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що йому та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності по 1/2 частині належить житловий будинок із надвірними будівлями та земельною ділянкою загальною площею 0,0911 га по АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що між сторонами немає домовленості щодо користування земельною ділянкою, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визначити порядок користування спірною земельною ділянкою між власниками домоволодіння по АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток співвласників у праві власності.

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про виділ частки домоволодіння, визначення порядку користування земельною ділянкою.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що сумісне користування спільною власністю між сторонами є неможливим, оскільки вони в цьому питанні не дійшли згоди, а тому ОСОБА_2 просила припинити право спільної часткової власності на будинок по АДРЕСА_1 шляхом поділу будинку в натурі відповідно до належних співвласникам часток, виділити їй відповідні приміщення у цьому будинку та розділити надвірні будівлі; визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту №2 судової будівельно-технічної експертизи.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 26 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від

16 березня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Перерозподілено частки у праві спільної часткової власності співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у житловому будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 з урахуванням їх фактичного користування. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 29/100 частини зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями, а за ОСОБА_2 - право власності на 71/100 його частини. Проведено розподіл в натурі вказаного житлового будинку з надвірними будівлями між співвласниками згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2014 року.

Виділено у приватну власність ОСОБА_1 у домоволодінні житлові будівлі і споруди. Всього житлових будівель і споруд ОСОБА_1 виділено на суму 98 893,00 грн, що складає 29/100 частини домоволодіння.

Виділено у приватну власність ОСОБА_2 у домоволодінні житлові будівлі і споруди. Всього виділено житлових будівель і споруд ОСОБА_2 на суму 243 840,00 грн, що складає 71/100 частини домоволодіння.

Виділено у користування ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки площею 455,5 кв. м, що відповідає його ідеальній частці.

Виділено у користування ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки площею 455,5 кв. м, що відповідає її ідеальній частці.

Межу користування земельною ділянкою у домоволодінні визначено згідно з першим варіантом судової будівельно-технічної експертизи, який вказаний червоним кольором у додатку № 3 до експертизи.

На земельній ділянці, що виділяється ОСОБА_1 , встановлено земельний сервітут площею 6,0 кв. м (довжиною 6 м і шириною 1 м) для можливості ОСОБА_2 обслуговувати та здійснювати поточний ремонт будівлі сараю літ. «Е».

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2015 року рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 26 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В остаточно уточненому позові ОСОБА_1 просив змінити ідеальні частки права власності співвласників у домоволодінні АДРЕСА_1 , з урахуванням їх фактичного користування, визнати за ним право власності на 29/100 частин, а за ОСОБА_2 на 71/100 частин домоволодіння; провести розподіл у натурі житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 згідно з варіантом №1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2014 року № 7264/11378; виділити йому у приватну власність у домоволодінні АДРЕСА_1 наступні житлові будівлі і споруди: у житловому будинку літ. «А-1» - житлові кімнати літ. 1-1 площею 7,7 кв. м та 1-2 площею 13,4 кв. м; у житловій прибудові літ. «А-1-1» - кухню літ. 1-3 площею

10,2 кв. м та ванну літ. 1-4 площею 1,8 кв. м; у прибудові літ. «а-2» - приміщення 1 площею 5,9 кв. м (всього - загальною площею 39,0 кв. м, у тому числі житлової площі 21,1 кв. м); по надвірним спорудам погріб літ. «В», сараї літ. «Г» та літ «М», вбиральню літ. «К», навіс літ. «Р», огорожі № 1 та № 7, ворота № 3, зливну яму №10.

В остаточно уточненому зустрічному позові ОСОБА_2 просила перерозподілити частки у праві спільної часткової власності співвласників у житловому будинку АДРЕСА_1 з урахуванням фактичного користування, визнати за ОСОБА_1 право власності на 29/100 частин, а за ОСОБА_2 на 71/100 частин цього будинку з надвірними будівлями. Виділити у приватну власність

ОСОБА_2 у домоволодінні АДРЕСА_1 наступні житлові будівлі і споруди: у житловому будинку літ. «А-1» - коридор літ. 2-3 площею 5,8 кв. м, житлову кімнату літ. 2-4 площею 14,2 кв. м, підсобне приміщення літ. 2-5 площею 5,0 кв. м; у житловій прибудові літ. «А-1-1» - кухню літ. 2-1 площею 7,3 кв. м, коридор літ. 2-2 площею 7,6 кв. м; у житловій прибудові літ. «А-2-2» - ванну літ. 2-6 площею 4,1 кв. м, передпокій літ. 2-7 площею 10,0 кв. м, сходову клітину літ. 2-8 площею 1,1 кв. м, житлові кімнати літ. 2-9 площею 17,0 кв. м та літ. 2-10 площею 14,6 кв. м, а всього житлових приміщень площею 86,7 кв. м; по надвірним спорудам: огорожу № 8, ворота № 4, зливну яму № 6, замощення № 1, сарай літ. «Е», погріб літ. «Д», вбиральню літ. «О», літній душ літ. «П», навіс літ. «Н»; встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до розподілу житлового будинку по фактичному користуванню з відступом від ідеальних часток співвласників, а саме: виділити ОСОБА_1 земельну ділянку площею 402,5 кв. м, що на 53,0 кв. м менше, ніж припадає на 1/2 частку і складає 44/100 часток загальної площі; виділити ОСОБА_2 земельну ділянку площею 508,5 кв. м, що на 53,0 кв. м, більше, ніж припадає на 1/2 частку і складає 56/100 часток загальної площі.

Крім того, на земельній ділянці площею 5,0 кв. м, що підлягає виділенню у користування ОСОБА_1 , просила встановити земельний сервітут для обслуговування та здійснення поточного ремонту сараю літ. «Е», довжиною

6,0 м і шириною 1,0 м з боку ділянки, якою вона фактично користується, і 0,5 м з боку межі з домоволодінням АДРЕСА_2 без перенесення існуючої огорожі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 01 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Перерозподілено частки у праві спільної часткової власності співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у житловому будинку з надвірними будівлями

АДРЕСА_1 з урахуванням фактичного користування та визнано за ОСОБА_1 право власності на 29/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, а за ОСОБА_2 на 71/100 частин.

Проведено розподіл в натурі житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2014 року № 7264/11378.

Виділено у приватну власність ОСОБА_1 у домоволодінні АДРЕСА_1 наступні житлові будівлі і споруди: у житловому будинку літ. «А-1» - житлові кімнати прим. 1-1 площею 7,7 кв. м та прим. 1-2 площею 13,4 кв. м, кухню прим. 1-3 площею 10,2 кв. м та ванну прим. 1-4 площею 1,8 кв. м (всього виділено приміщень площею 33,1 кв. м); у прибудові літ. «а2» - приміщення № 1, погріб літ. «В», сараї літ. «Г» та літ «М», вбиральню літ. «К», навіс літ. «Р», огорожі № 1 та № 7, ворота № 3, зливну яму № 10 , що становить 29/100 частин вказаного домоволодіння.

Виділено у приватну власність ОСОБА_2 у домоволодінні АДРЕСА_1 наступні житлові будівлі і споруди: у житловому будинку літ. «А-1» - коридор прим. 2-3 площею 5,8 кв. м, житлову кімнату прим. 2-4 площею 14,2 кв. м, підсобне приміщення 2-5 площею 5,0 кв. м; у житловій прибудові літ. «А1-1» - кухню прим. 2-1 площею 7,3 кв. м, коридор прим. 2-2 площею 7,6 кв. м; у житловій прибудові літ. «А2-2» - ванну прим. 2-6 площею

4,1 кв. м, передпокій прим. 2-7 площею 10,0 кв. м, сходову клітину прим. 2-8 площею 1,1 кв. м, житлову кімнату прим. 2-9 площею 17,0 кв. м, житлову кімнату прим. 2-10 площею 14,6 кв. м, а всього житлових приміщень площею 86,7 кв. м; огорожу №8, ворота №4, зливну яму №6, замощення І, сарай літ. «Е» , погріб літ. «Д» , вбиральню літ. «О», літній душ літ. «П», навіс літ. «Н», що становить 71/100 частин вказаного домоволодіння.

Виділено у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельні ділянки площами 455,5 кв. м по АДРЕСА_1 , що відповідає 1/2 частинам.

Межу користування земельною ділянкою у домоволодінні АДРЕСА_1 визначено відповідно до варіанту першого висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2014 року

№ 7264/11378, складеної експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса.

На земельній ділянці, що виділяється у користування ОСОБА_1 , встановлено земельний сервітут площею 6,0 кв. м (довжиною 6 м і шириною 1 м) для можливості ОСОБА_2 обслуговувати та здійснювати поточний ремонт сараю літ. «Е» з боку ділянки, якою фактично користується ОСОБА_2 , і 0,5 м з боку межі домоволодіння АДРЕСА_2 без перенесення існуючої огорожі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що запропонований експертом варіант розподілу житлового будинку з надвірними спорудами за фактичним користуванням є технічно можливим, і проти такого розподілу житлових будівель і споруд не заперечували сторони.

Встановлюючи сервітут та порядок користування земельними ділянками за першим варіантом експертизи, суд першої інстанції виходив із того, що площа земельних ділянок, виділених співвласникам житлового будинку, відповідає їх ідеальним часткам, проти встановлення земельного сервітуту сторони не заперечували.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 06 липня 2017 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 01 червня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_2 , в якій заявник просила скасувати рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 01 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , й задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що співвласники житлового будинку користувалися земельною ділянкою у визначеному ними порядку, і ніколи не висловлювали жодних претензій щодо порядку користування земельною ділянкою.

ОСОБА_1 є лише власником частини будинку, яку він отримав у спадок з певними домовленостями та умовами, які виникли набагато раніше.

Вона, як співвласник житлового будинку має право на виділення в користування тієї частини земельної ділянки, яка є пропорційною її частці у житловому будинку.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що вона фактично займає земельну ділянку площею 501,0 кв. м, а не 508,5 кв. м, як це зазначено у висновку експерта, а тому безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення у справі додаткової судової будівельно-технічної експертизи.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

23 червня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу, в якому він, посилаючись на законність та обгрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанції, просив відмовити ОСОБА_2 у задоволенні касаційної скарги залишити рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 01 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу із суду першої інстанції.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з оскаржуваними судовими рішеннями в частині вирішення спору про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою, в частині вирішення позовів про розподіл домоволодіння сторони рішення судів попередніх інстанцій не оскаржують, а тому з огляду на визначені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, у цій частині оскаржувані судові рішення не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій.

ОСОБА_1 належить 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою харківською державною нотаріальною конторою 08 квітня 1992 року, інша 1/2 частина вказаного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою харківською державною нотаріальною конторою 13 серпня 1992 року, належить ОСОБА_2

Земельна ділянка за вказаною адресою, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 911,0 кв. м належить

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7264/11378, складеного 29 жовтня 2014 року судовим експертом Міщенко І. П. Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса, можливий один варіант розподілу у натурі житлового будинку АДРЕСА_1 , за яким частки співвласників змінюються наступним чином: ОСОБА_1 - 29/100 частин замість 1/2 частини (50/100); ОСОБА_2 - 71/100 частин замість 1/2 частини (50/100). Зазначений варіант розподілу житлового будинку не передбачає проведення переобладнань.

Крім того, запропоновано два варіанта порядку користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння за вказаною адресою.

Згідно з першим варіантом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділяються земельні ділянки площею по 455,5 кв. м, що відповідає належній кожному із них 1/2 частці у домоволодінні.

Згідно з другим варіантом ОСОБА_1 виділяється земельна ділянка площею 402,5 кв. м, що на 53,0 кв. м менше належної йому частки, і складає 44/100 частки загальної площі. ОСОБА_2 виділяється земельна ділянка площею 508,5 кв. м, що на 53,0 кв. м більше належної їй частки, і складає 56/100 частки загальної площі.

Відповідно до положень статей 98, 99 ЗК України експертом запропоновано на земельній ділянці, що виділяється у користування ОСОБА_1 , встановити сервітут для надання можливості ОСОБА_2 обслуговувати і здійснювати поточний ремонт сараю літ. «Е», площею 6,0 кв. м (довжиною 6,0 м і шириною

1,0 м з боку ділянки, якою фактично користується ОСОБА_2 , і 0,5 м з боку межі з домоволодінням АДРЕСА_2 - без перенесення існуючої огорожі), а також на земельній ділянці, що виділяється у користування ОСОБА_2 , встановити сервітут для надання можливості ОСОБА_1 обслуговувати та здійснювати поточний ремонт сараю літ. «М» площею 3,3 кв. м (довжиною 3,3 м і шириною

1,0 м) без перенесення існуючої огорожі.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Установлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно частини першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частина четверта статті 120 ЗК України передбачає, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Відповідно до вказаних норм визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду, та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю застосовуються і до майнових прав на майно (зокрема, права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак, у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України).

При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування та розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16.

Висновки судів попередніх інстанцій щодо визначення порядку користування співвласниками домоволодіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є обгрунтованими, відповідають ідеальним часткам сторін, ураховують в однаковій мірі інтереси обох співвласників, та грунтуються на висновку експерта, правильність та повнота дослідження якого ОСОБА_2 не спростована.

Твердження заявника про те, що суд повинен був встановити порядок користування земельною ділянкою згідно фактичного порядку, який склався між сторонами ще до отримання ОСОБА_1 права власності, відступивши від ідеальних часток, є безпідставними, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження існування погодженого співвласниками або визначеного ними на підставі належним чином оформленого договору порядку користування спірною земельною ділянкою.

Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції безпідставно відмовлено у призначенні додаткової будівельно-технічної експертизи не є переконливими, оскільки заявник не навела переконливих аргументів для призначення такої експертизи.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками судів, оцінки доказів, власного бачення варіантів визначення порядку користування земельною ділянкою та тлумачення характеру спірних правовідносин, і не спростовують законність та обгрунтованість висновків судів попередніх інстанцій, які правильно встановили обставини справи, надали належну правову оцінку доводам сторін та наявним у справі доказам та застосували норми матеріального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Аналізуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 401, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 01 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 05 березня 2018 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак