Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 2-327/2008

провадження № 61-9462св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - державне підприємство «Машинобудівний завод «Оризон»,

особа, яка подала касаційну скаргу, - товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Технокомплекс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Технокомплекс» на постанову Апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Пономаренка В. В., Ювшина В. І., від 17 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Машинобудівний завод «Оризон» (далі -

ДП «Машинобудівний завод «Оризон», підприємство) про визнання договору купівлі-продажу дійсним та зобов'язання здійснити певні дії.

Позов мотивовано тим, що 20 грудня 2007 року між ним та

ДП «Машинобудівний завод «Оризон» укладено договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого він придбав у відповідача овочеву базу та холодильник овочевої бази по АДРЕСА_1. Зазначав, що договір було укладено у письмовій формі з дотриманням положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Пунктом 3.1 зазначеного договору передбачено, що відповідач зобов'язаний передати товар, підготувати необхідні документі для переоформлення землі. Остаточний розрахунок повинен був проведений не пізніше 01 квітня 2008 року.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує обов'язки, покладені на нього умовами договору, позивач просив визнати договір дійсним та зобов'язати відповідача здійснити дії, направлені на виконання обов'язків згідно з умовами договору, передати йому товар згідно з актом, підготувати і передати інвентарні справи на товар та документи, необхідні для оформлення права користування земельною ділянкою.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у складі судді Гудзюк І. В. від 07 березня 2008 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу, за яким 20 грудня 2007 року

ДП «Машинобудівний завод Оризон» м. Сміла продало, а ОСОБА_4 купив товар, яким є овочева база та холодильник овочевої бази, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на овочеву базу та холодильник овочевої бази, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо усіх істотних його умов, а також відбулося часткове виконання договору, однак відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, а тому є всі підстави, передбачені

статтею 220 ЦК України, для визнання цього договору дійсним та визнання за позивачем права власності на предмет договору.

Судом апеляційної інстанції справа розглядалася неодноразово.

Останньою постановою Апеляційного суду Черкаської області від 17 січня 2018 року апеляційну скаргу ДП «Машинобудівний завод «Оризон» задоволено, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області

від 07 березня 2008 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення, не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року, товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Технокомплекс», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що товариство є власником спірного майна на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 18 лютого

2010 року між ним та ОСОБА_5, яка в свою чергу купила це майно у ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня

2008 року, тобто після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили. Вказує, що суд апеляційної інстанції прийняв та розглянув апеляційну скаргу ДП «Машинобудівний завод «Оризон», яка була подана більше ніж через вісім років з дати ухвалення рішення судом першої інстанції, що є порушенням принципу правової визначеності. Крім того, приписи частини другої статті 220 ЦК України передбачають можливість визнання дійсним договору, за умови, якщо є письмові докази, які підтверджують досягнення сторонами договору домовленості щодо усіх його істотних умов із частковим або повним його виконанням, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Зазначає, що матеріали справи містять відповідні докази, які дають підстави для застосування вказаної норми цивільного права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 20 грудня 2007 року між

ДП «Машинобудівний завод «Оризон» та ОСОБА_4 укладено письмовий договір, за яким підприємство продало нерухоме майно, а саме овочеву базу та холодильник овочевої бази, які знаходяться на балансі продавця та розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Вартість овочевої бази становить 274 680 грн, холодильника овочевої бази - 79 440 грн, у тому числі ПДВ - 13 240 грн, які покупець ОСОБА_4 повинен сплатити не пізніше 01 квітня 2008 року. Договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що він виконав умови договору щодо сплати коштів за майно, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення вказаного договору, що стало підставою для його звернення до суду про визнання цього договору дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що частина друга статті 220 ЦК України до правовідносин, які виникли у цій справі, не застосовується, оскільки відповідно до статті 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спірний правочин підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації.

Проте такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 324 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 1, 3, 4, 13-18, 20, 24-29, 31-33 частини першої статті 293 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку і ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Отже, право касаційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки.

Зазначені особи можуть подати касаційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їх права, свободи або про їх обов'язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов'язки цих осіб.

У справі, яка переглядається, предметом спору, який вирішувався судами, є овочева база та холодильник овочевої бази по АДРЕСА_1, власником яких на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2010 року є ТОВ «Фірма «Технокомплекс», яке до участі у справі залучено не було, а оскаржуване судове рішення може нести для нього негативні наслідки, оскільки скасована підстава набуття права власності ОСОБА_4, який був попереднім власником майна.

На час розгляду справи апеляційним судом, ОСОБА_4 вже не був власником вказаного нерухомого майна. Власником майна на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2010 року було ТОВ «Фірма «Технокомплекс», що підтверджується наданим договором та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проте його не було залучено до участі у розгляді справи у порядку процесуального правонаступництва.

Відповідно до частини першої статті 37 ЦПК України 2004 року у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки не передбачає переходу всіх у сукупності прав та обов'язків до правонаступника, однак є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Таким чином, за договором купівлі-продажу спірного майна від 18 лютого 2010 року до ТОВ «Фірма «Технокомплекс» перейшли всі права та обов'язки

ОСОБА_4 (сингулярне правонаступництво).

Тобто після ухвалення районним судом рішення відбулося часткове правонаступництво і в силу вимог статті 37 ЦПК України 2004 року (аналогічна норма у статті 55 ЦПК України) апеляційний суд повинен був залучити до участі у справі ТОВ «Фірма «Технокомплекс».

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Технокомплекс» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 17 січня 2018 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є.В. Синельников

С.Ф. Хопта

Ю. В. Черняк