КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/1991/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 361/3157/18

24 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- БорисовоїО.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2018 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Сердинського В.С., у справі за заявою позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

31 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство «РайффайзенБанк Аваль» звернулося до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за донарахованими відсотками за кредитним договором № 014/04/01/3326 від 20 серпня 2007 року у розмірі 25 478, 17 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на дату розрахунку становить 667 243,05 грн., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 008,65 грн. та судового збору у розмірі 881,00 грн.

31 травня 2018 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони Броварському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Київській області перераховувати боржнику ОСОБА_2 грошові кошти, що залишилися після примусової реалізації арештованого майна та розподілу стягнутих з боржника грошових сум в результаті виконання виконавчого листа № 1007/10237/2012 від 25 травня 2014 року Броварського міськрайонного суду Київської області.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2018 року в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову відмовлено.

20 листопада 2018 року Публічне акціонерне товариство «РайффайзенБанк Аваль» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,05 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивач зазначав, що відповідно до кредитного договору № 014/04/01/3326 від 20.08.2007 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» надало ОСОБА_2 кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 30 450,00 доларів США строком до 20 серпня 2027 року зі сплатою 14,25% річних, а позичальник зобов'язалась належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. Виконання зобов'язань за кредитним договором було забезпечено іпотекою нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,05 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Вказував на те, що відповідачка свідомо відмовляється від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором та здійснює дії щодо відчуження належного їй нерухомого майна - предмету іпотеки, а саме: 31 жовтня 2018 року відповідачкою було відчужено належну їй земельну ділянку площею 0,05 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, шляхом укладення договору дарування земельної ділянки на користь ОСОБА_5.

Посилаючись на те, що вищезазначені дії відповідачки свідчать про намір уникнути сплати кредитної заборгованості та відчуження іпотечного майна, що забезпечує виконання зобов'язань за кредитним договором, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду даної справи, позивач вважав, що невжиття вказаного засобу забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2018 року заяву позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку НОМЕР_2, площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_5.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду від 23 листопада 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на земельну ділянку.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначала що, постановляючи ухвалу про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на земельну ділянку, суд не врахував роз"яснення п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, а саме - не пересвідчився у наявності спору та існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову за рахунок майна, на яке наклав арешт.

Також суд не врахував, що згідно із протоколом № 324908 від 04 квітня 2018 року в ході виконавчого провадження було проведено електронні торги щодо предмета іпотеки -земельної ділянки НОМЕР_2, площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 і кошти від реалізації предмета іпотеки спрямовано на повернення винагороди за організацію та проведення електронних торгів, сплату виконавчого збору, погашення заборгованості по виконавчому документу в сумі 336 053,41 грн.

Крім того, вказувала на те, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд володіючи інформацією, що ОСОБА_2 вже не є власником вказаної земельної ділянки, вживає заходів забезпечення позову, порушивши тим самим права інших осіб, які не є учасниками справи.

22 січня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Зазначав, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено заяву банку про забезпечення позову, зважаючи на фактичні обставини справи та чинне законодавство, оскільки відповідачем вчинялись дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов'язання: незважаючи на наявність позовної вимоги від банку, виконавчого провадження, відкритого кримінального провадження, ОСОБА_2 продовжує здійснювати дії спрямовані на ухилення від сплати заборгованості за кредитним договором. Таким чином, судом правомірно враховано ризики порушення майнових прав та охоронюваних законом інтересів позивача при виконанні судового рішення, у випадку задоволення позовних вимог, та здійснено заходи спрямовані на недопущення відчуження цього майна під час розгляду справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 підтримала доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» Циба РусланАндрійович проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно є співмірним із заявленими позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, забезпеченим іпотекою.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як він є необгрунтованим та не відповідає вимогам процесуального права, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має правовжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. (частина 3 ст. 150 ЦПК України)

Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 014/04/01/3326, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 30 450,00 доларів США, а позичальник зобов'язувався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та Тарифів банку, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. Кредит надано на строк по 20 серпня 2027 року. За користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати кредитору плату у вигляді процентів за процентною ставкою 14,25% річних. Для забезпечення виконання зобов"язань позичальника за цим договором в іпотеку була передана земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_4

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач вказував на те, що відповідачка свідомо відмовляється від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором та здійснює дії щодо відчуження належного їй нерухомого майна - предмету іпотеки, а саме: 31 жовтня 2018 року відповідачкою було відчужено належну їй земельну ділянку площею 0,05 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 шляхом укладення договору дарування земельної ділянки на користь ОСОБА_5.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 13 листопада 2018 року, земельна ділянка площею 0,05 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі договору дарування земельної ділянки, серія та номер: 2802, посвідченого 31 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_7

Відповідно до поз"яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Оскільки, земельна ділянка, на яку позивач просив накласти арешт, належить на праві власності ОСОБА_5, який не є боржником банку та відповідачем у даній справі, а не відповідачу у справі ОСОБА_2, враховуючи, що накладення арешту з метою забезпечення позову можливе лише на майно, що належить відповідачеві та що таке забезпечення порушує права та інтереси ОСОБА_5, колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на земельну ділянку НОМЕР_2, площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_5.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, беручи до уваги предмет спору, зміст заявлених позовних вимог, та вид забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 є обґрунтованими, ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішенняпро відмову у задоволенні заяви позивача Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку НОМЕР_2, площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_5.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2018 року про забезпечення позову скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні заяви позивача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку НОМЕР_2, площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_5, відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2019 року.

Головуючий: Судді: