Провадження № 2/127/3942/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що 03.01.2018року, о 16 год. 10 хв., водій ОСОБА_3, в м. Вінниця на перехресті вулиць Московська - ОСОБА_4, керуючи тимчасово наданим йому транспортним засобом марки «RENAULT TRAFIC», д.н.з АВ 5407 СІ (забезпеченим відповідно до договору страхування цивільно-правової відповідальності №АК-7850351, укладений 14.12.2017 року між Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» та власником авто ОСОБА_2), в порушення п. 12.1, п. 13.1 ГІДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримав безпечної дистанції та допустив зіткнення з транспортним засобом, яким керував позивач на законних підставах (на підставі довіреності), а саме автомобілем НОМЕР_1, внаслідок чого відбулося пошкодження цього транспортного засобу. За даною подією працівниками поліції було складено відносно водія ОСОБА_3 протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2018 року у справі №127/548/18 встановлено в діях ОСОБА_3 грубе порушення ПДР України, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 9 (девять) місяців. Внаслідок дій власника ОСОБА_2 та водія ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_2, зазнав механічних пошкоджень. При перевірці працівниками поліції документів, присутнього на місці ДТП, власника автомобіля «RENAULT TRAFIC», д.н.з АВ 5407 СІ, ОСОБА_2, було встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу застрахована ПрАТ «УСК «Княжа віснна іншуранс груп», тому одразу після настання ДТП позивач телефоном повідомив страхову компанію про настання страхового випадку. 05.01.2018року позивачем було надано автомобіль для огляду ОСОБА_5, спеціалісту відділу врегулювання відповідача за адресою: м. Вінниця, вул. Винниченка, 7, яким того ж дня було складено ОСОБА_6 огляду транспортного засобу (дефектну відомість), якою було визначено характер всіх наявних пошкоджень та проведено їх опис і фотофіксацію. 13.01.2018року ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» було складено ремонтну калькуляцію №18-140837 згідно якої вартість ремонту було визначено у розмірі 43 157 грн. 02 коп. без ПДВ. При цьому в калькуляції не було окремо визначено суми податку на додану вартість. В цій сумі 43 157 грн. ми досягли згоди і ніхто тоді не наполягав на проведені експертної оцінки пошкодженого майна. 28.03.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою зареєстрованою під №125 про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу, розрахованного згідно законодавства. При цьому просив врахувати п.7.38 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» згідно якого, коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює «0» для нових складників та для складників КТЗ строк експлуатації яких не перевищує: 5 років для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ. Оскільки мій автомобіль НОМЕР_3, 2012 року випуску іноземного виробництва, значення коефіцієнту фізичного зносу для нього дорівнює «0». До заяви було додано всі інші документи, що передбачені Законом, а також Постанову суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності. Таким чином, встановлений Законом 15- денний строк для прийняття відповідного рішення та виплати страхового відшкодування сплив 12.04.2018 року, а граничний 90-денний строк сплив 26.06.2018року. Однак, незважаючи на те, що у відповідача були всі передбачені законом та необхідні для розрахунків документи і можливості, та не було ніяких перешкод, у 15 денний термін рішення ним не було прийняте, і ніяких виплат не було здійснено. У встановлений Законом граничний 90-денний строк рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у виплаті Страховиком також прийнято не було. Замість того, 14.05.2018 року листом відповідача №369, складеним 13.04.2018року позивачу було повідомлено про необхідність повторного огляду пошкодженого ТЗ незалежним експертом у дату 26.04.2017 року. Оскільки визначена Страховиком дата огляду знаходилась в минулому (26.04.2017р.), а сам лист відповідача відправлений з запізненням в майже 1 місяць (11.05.2018р.згідно відстеження Укрпошти) зміст таких вимог є незрозумілим, та виконати їх було неможливо. Таким чином, оскільки огляд пошкодженого ТЗ представником відповідача було проведено ще 05.01.2018 року, у позивача немає обовязку зберігати пошкоджений автомобіль у стані, в якому він був після ДТП у час після огляду. Крім того, автомобіль перебуває у експлуатації, а тому результати його повторного огляду з метою проведення експертної оцінки через майже 5 місяців після настання страхового випадку не можуть відповідати обєктивному стану авто на час ДТП. А саме цей стан, береться до уваги для нарахування завданої шкоди. Отже його проведення було недоцільним і просто надовго затягувало час для прийняття рішення про страхову виплату. Також у своєму листі N369, складеним 13.04.2018 відповідач наголошував на тому, що розрахунок вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу на запасні частини здійснено за допомогою засобів програмного авторизованого ліцензованого комплексу «Аудатекс», однак іншого обґрунтування визначення фізичного зносу запчастин, який відповідач визначив аж у розмірі 56% не надано. 22.05.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою-претензією, в якій наголошував щоб Страховик не затягував безпідставно час з прийняттям відповідного рішення про виплату, для відшкодування завданої шкоди. При цьому просив його розрахувати коефіцієнт фізичного зносу, у порядку встановленому законодавством, а саме відповідно до «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів». Проте листом від 07.06.2018 року №3655 позивачу було відмовлено у визнанні його претензій. Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 (власника транспортного засобу) була застрахована за полісом ОСЦПВ, саме Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» є належним відповідачем за позовом. Оскільки відповідачем допущено прострочення грошового зобовязання, 15 денний термін виконання якого настав 13.04.2018 року, до спірних правовідносин слід застосувати стягнення пені, індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми. Просить стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», код за , на користь ОСОБА_1, грошові кошти в сумі 85.184,30 грн., з яких сума страхового відшкодування без ПДВ - 43157,02 грн., пеня за прострочення грошового зобовязання - 6146,02 грн., 3% річних - 536,00 грн., інфляційні втрати - 345,26 грн., розмір завданої моральної шкоди - 35000 грн. Крім того, як вбачається із витягу з Єдиного реєстру довіреностей №37281000 від 23.08.2018року, жодних довіреностей щодо автомобіля марки «RENAULT TRAFIC», д.н.з АВ 5407 СІ, його власником, ОСОБА_2, не видавалось, у тому числі і на право володіння та користування ним винуватцем ДТП - ОСОБА_3, а отже саме на власника покладається відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, саме ОСОБА_2 використовував і володів своїм транспортним засобом, а ОСОБА_3 не здійснював експлуатацію цього джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), а отримав ключі і Свідоцтво про реєстрацію ТЗ від власника тільки для тимчасового керування. Просить стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 51021,28 грн., з яких розмір моральної шкоди - 35000 грн., відшкодування втрати товарної вартості - 4355,26 грн., 11666,02 грн. - суму різниці між розміром страхового відшкодування та фактичним розміром витрат, для проведення відновлювального ремонту, покриття завданої шкоди. Крім того, просить стягнути з відповідачів, на користь ОСОБА_1 повну вартість судових витрат в сумі остаточного розрахунку на момент закінчення судового слухання, виходячи з уточнень попереднього розрахунку - 23362,06 грн., з яких - 1362,06 грн. - судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу - 12000,00грн., за проведення експертного дослідження ТЗ - 1600,00 грн., за проведення оцінки розміру моральної шкоди - 5100,00 грн., компенсація за втрачений позивачем заробіток - 2300,00 грн., витрати на проведення експертної переоцінки сум для коригування вартості ремонту - 1000,00 грн.

Ухвалою суду від 21.09.2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

20.11.2018 року позивачем надана суду заява про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просить стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», на користь ОСОБА_1, грошові кошти в сумі 89965,55 грн., з яких сума страхового відшкодування без ПДВ - 43157,02 грн., пеня за прострочення грошового зобовязання 9125,63 грн., 3% річних - 784,00 грн., інфляційні втрати 1898,90 грн., розмір завданої моральної шкоди - 35000 грн. Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 51021,28 грн., з яких розмір моральної шкоди - 35000 грн., відшкодування втрати товарної вартості - 4355,26 грн., 11666,02 грн. - суму різниці між розміром страхового відшкодування та фактичним розміром витрат, для проведення відновлювального ремонту, покриття завданої шкоди. Стягнути з відповідачів, на користь ОСОБА_1 повну вартість судових витрат в сумі остаточного розрахунку на момент закінчення судового слухання 31615,06грн., з яких - 1362,06 грн. - судовий збір за подачу позову, 353,00грн. судовий збір за витребування доказів, витрати на професійну правничу допомогу - 16000,00грн., за висновок експертного автотоварознавчого дослідження ТЗ - 1600,00 грн., за проведення оцінки розміру моральної шкоди 10000,00грн., компенсація за втрачений позивачем заробіток - 2300,00 грн.

15.03.2019 року ОСОБА_1 надав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просить з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», на користь ОСОБА_1, грошові кошти в сумі 248159,68 грн., з яких сума страхового відшкодування без ПДВ 11208,77 грн., пеня за прострочення грошового зобовязання 9061,40 грн., 3% річних - 777,00 грн., інфляційні втрати 1770,51 грн., розмір завданої моральної шкоди 225342,00грн. Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 241363,28 грн., з яких розмір моральної шкоди 225342,00 грн., відшкодування втрати товарної вартості - 4355,26 грн., 11666,02 грн. - суму різниці між розміром страхового відшкодування та фактичним розміром витрат, для проведення відновлювального ремонту, покриття завданої шкоди. Стягнути з відповідачів, на користь ОСОБА_1 повну вартість судових витрат в сумі остаточного розрахунку на момент закінчення судового слухання 36125,67грн., з яких 4895,23 грн. - судовий збір за подачу позову, 353,00грн. судовий збір за витребування доказів, витрати на професійну правничу допомогу - 16000,00грн., за висновок експертного автотоварознавчого дослідження ТЗ - 1600,00 грн., за проведення оцінки розміру моральної шкоди 10010,00грн., компенсація за втрачений позивачем заробіток 3267,44 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат ОСОБА_6 заяву про збільшення розміру позовних вимог від 15.03.2019року підтримали, за обставин викладених в ній, просили позов задовольнити.

Представник ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» в судове засідання не зявився згідно вимог відзиву просив справи розглядати у його відсутність, в задоволенні позову просив відмовити в звязку з повною сплатою коштів.

Представники відповідача ОСОБА_2 адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не визнали, заперечували щодо його задоволення з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997року № 475/97-ВР « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що 03.01.2018року, о 16 год. 10 хв., водій ОСОБА_3, в м. Вінниця на перехресті вулиць Московська - ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом марки «RENAULT TRAFIC», д.н.з АВ 5407 СІ (забезпеченим відповідно до договору страхування цивільно-правової відповідальності №АК-7850351, укладений 14.12.2017 року між Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» та власником авто ОСОБА_2), в порушення п. 12.1, п. 13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримав безпечної дистанції та допустив зіткнення з транспортним засобом, яким керував позивач на законних підставах (на підставі довіреності), а саме автомобілем НОМЕР_1, внаслідок чого відбулося пошкодження цього транспортного засобу.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2018 року у справі №127/548/18 встановлено в діях ОСОБА_3 грубе порушення ПДР України, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 9 (девять) місяців.

За вимогами ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п.1.4 ст.1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У статті 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до положень ст. 18 ЗУ «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити другій стороні, або іншій особі страхову виплату.

При цьому за положеннями страховий випадок відповідно ст. 8 ЗУ «Про страхування» - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно із п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ремонтної калькуляції №18-140837 від 13.01.2018 року вартість ремонту автомобіля марки КІА Sportage, становить 43 157,02 грн. з вирахуванням зношення запчастин 56,00%.

Згідно звіту №18-80 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 31.05.2018року значення коефіцієнта фізичного зносу КІА Sportage, р.н. НОМЕР_4 складає -0,3972%.

Згідно із ст. 6 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно поданого відзиву ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» провела розрахунок страхового відшкодування з урахуванням вартості відновлювальних робіт в сумі 43 157,02грн. та з урахуванням зносу 0,3972 та 03.10.2018року виплатила ОСОБА_1 29651,54грн. та 10.10.2018року - 2296,71грн., що разом становить 31948,25грн.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» слід стягнути на користь ОСОБА_1 11 208,77грн. (43157,02-31948,25) у відшкодування невиплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги про стягнення пені за прострочення грошового зобовязання, 3% річних та інфляційні втрати підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За п. 3 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 511 ЦК України у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Проаналізувавши норми ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів, з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення продорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів, з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» із заявою про виплату страхового відшкодування 26.03.2018року, а тому кінцевий строк виплати страхового відшкодування становить 26.06.2018року.

З урахуванням того, що виплату страхового відшкодування ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» здійснила 03.10.2018року, про що не заперечує сам позивач, суд вважає за необхідне стягувати пеню, 3% річних та інфляційні за період з 27.06.2018року по 03.10.2018року включно.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що з ПАТ ««Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» слід стягнути на користь ОСОБА_1 4067,40 грн. - пеню за прострочення грошового зобовязання; 348,00 гривень 3% річних; 512,14 гривень інфляційні втрати.

Позовні вимоги про стягнення з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» моральної шкоди в розмірі 225342грн., підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року №4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року №4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року №4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з висновку судової психологічної експертизи від 13.02.2019року № 113/19-21, ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода) за умов доведення неправомірних дій та бездіяльності ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» та ОСОБА_2 (що виражаються у значному порушенні строків виплати страхового відшкодування, затримки у виплаті компенсації за завдану шкоду та втрату товарної вартості). Можливий розмір за завдані ОСОБА_1 страждання (моральну шкоду) становить від 18 до 54 МЗП, розмір яких приймається рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятої на момент винесення рішення судом. Дорожньо транспортна пригода, яка сталася 03.01.2018року є психотравмуючою для ОСОБА_1 оскільки ОСОБА_1 має зміни в емоційному стані, індивідуально психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості та виникли внаслідок ДТП, яка склалася 03.01.2018року.

Враховуючи, що ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» порушено не значні строки виплати страхового відшкодування, враховуючи суми матеріального збитку, тяжкості наслідків, душевні страждання яких зазнав позивач в результаті пошкодження автомобіля, тривалість експлуатації транспортного засобу з механічними пошкодженнями, порушення звичайного ритму життя, повязаних з викликом до суду, враховуючи характер правопорушення, виходячи з вимог розумності та справедливості визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 гривень.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст. 1187 шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює, підвищену небезпеку.

В позовній заяві Позивач посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами за позивами про відшкодування шкоди», в якій зазначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнати будь яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має настати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

В той же час відповідно до п.2.2 ПДР України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Після скоєного ДТП ОСОБА_3 надав працівникам поліції своє посвідчення та технічний паспорт на автомобіль, яким він керував. Даний технічний паспорт надав йому ОСОБА_2, так як відповідно до нових ПДР України наявність даного документу створює правові підстави керування транспортним засобом.

Крім того, відповідно до п.6 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 ПДР України).

Пунктом 8 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2018 року у справі №127/548/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 9 (девять) місяців.

Враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_3 на законних підставах користувався транспортним засобом «RENAULT TRAFIC», д.н.з АВ 5407 СІ, та вчинив дорожньо транспортну пригоду, за яку його визнано винним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про компенсацію за втрачений ОСОБА_9 заробіток в розмірі 3267,44грн. задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

В обгрунтування вказаних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на ч. 2 ст. ст. 138, 139 ЦПК України та надав суду свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця, згідно якої ОСОБА_1 зареєстрований підприємцем і є платником 1 групи єдиного податку (Т№1а.с.226).

Згідно ч. 2 ст. 138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати (ч.2 ст. 139 ЦПК України).

Однак, ОСОБА_1 не надано суду доказів про те, який вид діяльності він здійснює та не надано доказів в підтвердження того, що в час перебування його в судових засідання ним мала б виконуватися підприємницька діяльність (контракт, договори) за що він поніс втрачений заробіток.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні жодних доказів на підтвердження даної позовної вимоги не надано, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується нормами ч.1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму ВССУ від 25 вересня 2015 року № 10), згідно із главою 8 розділу І ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1025,00грн. (квитанція №0.0..1 від 05.08.2018р.), 338,00грн. ( квитанція №0.0..1) та 3533,17грн. (квитанція №0.0..1), всього на суму 4896,17гривень (Т№1а.с.1, Т№2а.с.30). Крім того, за подання клопотання про витребування доказів ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 353,00грн. (квитанція №0.0..1), хоча згідно ЗУ «Про судовий збір» необхідно сплатити 352,40грн. (Т№1а.с.47).

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково (задоволено 19136,31грн.*100/489522,96грн.заявлено позовні вимоги = 3,91% задоволено), тому судовий збір необхідно стягнути в розмірі 205,18гривень (заплатили 5248,57*3,91%/100), пропорційно до розміру задоволених вимог.

Крім того, за проведення судово психологічної експертизи ОСОБА_1 було сплачено 10010,00гривень (квитанція №0.0..1, Т№1а.с.34) та за проведення автотоварознавчого дослідження сплачено 1600,00гривень (квитанція 30.0.360352628.1 Т№1а.с.231), а тому враховуючи те, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 - 391,39гривень за проведення судово психологічної експертизи, - 62,56гривень за проведення автотоварознавчого дослідження.

Позовні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.3.4 ст. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правничу допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат.

Так, відповідно до матеріалів справи позивачем зазначено про оплату правової допомоги в розмірі 16000,00грн.(Т№1а.с.198,199,200,201,202, 203-205).

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п'яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів.

Надані суду квитанція №87 від 20.11.2018року, № 75 від 21.09.2018року, № 70 від 11.09.2018року, №45 від 07.06.2018року, №31 від 20.04.2018року, про оплату ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу адвоката ОСОБА_10 в розмірі 16 000, 00 грн. (Т1.а.с.203-205) не є фінансовими документами, оскільки визначення поняття розрахункового документа наведено у ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Так, розрахунковий документ - документ встановленої форм та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно з п. 6 ст. 9 цього Закону при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Отже, виходячи з вказаних норм Закону розрахунковим документом за надані послуги може бути розрахункова квитанція заповнена вручну, проте цей документ має бути встановленої форми та змісту.

Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 затверджено Положення про форму і зміст розрахункових документів, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350. Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов'язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (п.3). Серед вимог до розрахункової квитанції, що визначені розділом ІV цього Положення, міститься вимога про зазначення серії (чотири літери) та номеру (шість цифр), нанесені при виготовленні бланка квитанції.

Вказана вимога при видачі квитанцій №87 від 20.11.2018року, № 75 від 21.09.2018року, № 70 від 11.09.2018року, №45 від 07.06.2018року, №31 від 20.04.2018року адвокатом ОСОБА_10 не була додержана, а тому такі документ не прийматимуться як розрахункові, в звязку з чим витрати на правову допомогу задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 23, 509, 510, 511, 526, 625, 901, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 19136,31 гривень, з яких:

-11208,77гривень сума невиплаченого страхового відшкодування без ПДВ;

-4067,40гривень пеня за прострочення грошового зобовязання;

-348,00 гривень 3% річних;

-512,14 гривень інфляційні втрати;

-3000,00гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 659,13гривень у відшкодування судових витрат, з яких:

-205,18гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору,

-391,39гривень за проведення судово психологічної експертизи,

-62,56гривень за проведення автотоварознавчого дослідження,

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 11.04.2019року.

ОСОБА_1, м. Вінниця, вул. Кармелюка, 81, ІПН НОМЕР_5.

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», м. Київ, вул. Глибочицька, 44, код ЄДРОПУ 24175269.

ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_6.

Суддя: