Дата документу 24.01.2019 Справа № 333/1987/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1987/18
Провадження №22-ц/807/727/19
Головуючий в 1-й інстанції - Дмитрієва М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2018 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повне рішення складено 29 жовтня 2018 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Дніпропетровського учбово-виробничого об'єднання «Луч» Українського товариства сліпих, третя особа Центральне управління Українського товариства сліпих Всеукраїнської організації інвалідів про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 20 квітня 2010 року ОСОБА_4 перебуває на посаді директора Запорізького цеху Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС. Наказом відповідача від 05 січня 2018 року позивач попереджений про заплановане вивільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці - припинення фінансування клубу, скорочення усіх штатних одиниць. Одночасно ОСОБА_4 була запропонована посада складальника деталей та виробів. З наказом позивач був ознайомлений 10 січня 2018 року. Наказом від 22 березня 2018 року позивача звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Зі звільненням позивач ОСОБА_4 не згоден, вважає, що припинення фінансування товариства з Державного бюджету України, не може бути підставою для зміни у виробництві і праці та скорочення у зв'язку із цим штату. Вказує, що скорочено було лише 0,5 ставки, запропонована ж вакантна посада для нього не відповідає його індивідуальній програмі реабілітації як інваліда першої групи з дитинства по зору. У день звільнення відповідачем не було видано трудову книжку, проведено повний розрахунок. Позивач вважає, що вказаними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у втраті нормального життєвого укладу. Звільнення робить неможливим реабілітацію фізичного стану, оскільки заходи потребують додаткових витрат. Тривале порушення його прав викликало почуття незахищеності від протиправних дій. Позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ ДУВО «ЛУЧ» УТОС № 32 від 22 березня 2018 року про звільнення його з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити його на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_4 до Дніпропетровського учбово-виробничого об'єднання «Луч» Українського товариства сліпих, третя особа: Центральне правління Українського товариства сліпих Всеукраїнської організації інвалідів, про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не встановлено, які саме зміни відбулися в організації виробництва і праці відповідача, що призвели до звільнення позивача з посади. Також суд не звернув увагу на ту обставину, що скорочення штату працівників без надання аналогічної роботи, яка б відповідала індивідуальній програмі реабілітації інваліда, яким є апелянт, є неможливим. Вакансія складника деталей та виробів, яка була запропонована скаржнику, не передбачена індивідуальною програмою реабілітації позивача і може негативно вплинути на його здоров'я.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Дніпропетровське учбово-виробниче об'єднання «Луч» Українського товариства сліпих зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з'ясовано їх правову природу та як наслідок зроблено правильний висновок про відмову у задоволення позовних вимог, а апеляційна скарга зводиться до переоцінки досліджених доказів та не містить нормативно-правового обґрунтування.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що Дніпровське учбово-виробниче об'єднання «ЛУЧ» Українського товариства сліпих є юридичною особою, заснованою Громадською організацією «Українське товариство сліпих».

ОСОБА_4 має першу групу інвалідності по зору з дитинства безстроково.

На підставі наказу Українського учбово-виробничого об'єднання «ЛУЧ» Українського товариства сліпих № 146 від 20 квітня 2010 року позивач ОСОБА_4 прийнятий на посаду директора клубу.

Згідно із штатного розпису працівників непромислової групи Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС на 2017 рік, штатна одиниця директора клубу (м. Запоріжжя) складає 0,5 одиниць. З 03 квітня 2017 року на підставі наказу Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС ОСОБА_4 переведений на 0,5 ставки.

Постановою президії Центрального правління УТОС від 19 грудня 2017 року припинено з 01 січня 2018 року фінансування клубу Запорізького цеху Дніпропетровського УВО «ЛУЧ» УТОС за рахунок фінансової підтримки з державного бюджету.

Наказом Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС від 04 січня 2018 року скорочено в непромисловій групі 0,5 штатної одиниці директора та 0,25 прибиральниці службових приміщень. Внесено зміни до штатного розпису.

01 січня 2018 року ОСОБА_4 попереджено про скорочення штату, запропонована вакансія складальника деталей та виробів першого розряду цеху № 3 (м. Запоріжжя). Роз'яснено про припинення трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у разі незгоди із запропонованою вакантною посадою. Із вказаним наказом позивач ознайомлений 05 січня 2018 року.

Листом від 20 лютого 2018 року запропоновано профспілковому комітету Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС надати згоду на звільнення директора клуба ОСОБА_4

20 березня 2018 року профспілковою організацією Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС надано згоду на звільнення ОСОБА_4 - директора клуба № 3 м. Запоріжжя на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Розгляд профспілковим органом подання про звільнення ОСОБА_4 з посади у зв'язку із скороченням штату було проведено відповідно до ст. 43 КЗпП України.

Наказом Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС № 32 від 22 березня 2018 року ОСОБА_4 звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. На підставі платіжного доручення від 22 березня 2018 року ОСОБА_4 проведено остаточний розрахунок за березень, сплачено 3 925, 56 грн. В книзі обліку трудових книжок наявна відмітка про видачу 22 березня 2018 року трудової книжки при звільненні.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважав, що мало місце скорочення штату працівників Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС під час якої відповідачем було дотримано процедуру його проведення, позивача попереджене про звільнення, запропонована вакантна посада, отримано у встановленому законом порядку згоду профспілкового комітету, тому позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України підприємство, установа, організація (далі - підприємство), тобто роботодавець, має право самостійно визначати організаційну структуру, а також встановлювати чисельність працівників і штатний розпис. Отже, за певних обставин роботодавець може змінювати чисельність або штат працівників скороченням. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо).

Штат працівників - це сукупність посад, установлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами (Лист Міністерства праці та соціальної політики України № від 07 квітня 2011 року №114/06/187-11).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що роботодавець який є юридичною особою, помилково чи в порушення норм законодавства прийняв рішення про скорочення штатної посади, на якій працював позивач.

З індивідуальної програми реабілітації ОСОБА_4 № 458, дата заповнення 27 березня 2017 року, вбачається, що ОСОБА_4 має професію методиста. У графі трудова реабілітація вказано, що при створенні робочого місця для ОСОБА_4 необхідне виконання санітарних норм на робочому місці інваліда. Вказано про можливість працювати директором клубу, викладачем, музичним керівником художньої самодіяльності. Місцем проведення зазначено ДУВО «ЛУЧ» УТОС.

Відповідно п. 22 «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров'я і працездатності або за рішенням суду.

Оскільки індивідуальна програма реабілітації ОСОБА_4 датована 2017 роком, робота складальника деталей та виробів першого розряду цеху № 3 запропонована як вакантна посада позивачу у 2018 році, враховуючи, що у матеріалах справи відсутня індивідуальна програма реабілітації ОСОБА_4 станом на момент запропонування нової роботи, твердження апелянта, що запропонована вакантна посада не відповідає індивідуальній програмі, не може бути взяте до уваги, оскільки з наявних у матеріалах справи доказів, не можливо визначити чи доступна запропонована робота за станом здоров'я.

Окрім цього, роботодавець запропонував позивачеві, що і повинен був зробити всі наявні у нього вакантні посади, іншого матеріали справи не містять.

Згідно зі ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до п. 19 Постанови ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, порушень щодо звільнення працівника в розрізі вимог трудового законодавства при розгляді справи не встановлено. Роботодавець запропонував єдину в нього наявну вакантну посаду від якої позивач відмовився. Доказів наявності інших вакантних посад, у тому числі тих, що відповідають освіті позивача, матеріали справи не містять.

Доказів відсутності підстав для скорочення посади на якій працював позивач, чи що таке скорочення було формальним, матеріали справи не місять. Після скорочення такої посади на якій працював позивача, чи аналогічної за функціями, штатний розпис роботодавця не містить.

Посилання у скарзі на те, що Центральним правлінням УТОС не приймалось рішення про скорочення штату не дає підстав вважати, що Дніпропетровське учбово-виробничого об'єднання «Луч» Українського товариства сліпих, як роботодавець позивача не мало повноважень щодо скорочення штатів як самостійна юридична особа.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 24 січня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков