Справа № 482/2311/18
Номер провадження 2/482/223/2019
06 вересня 2019 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Баранкевич В.О., за участю секретаря судового засідання Шведової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого він є.
На обґрунтування позову, вказував, що відповідач має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою, проте з 2016 року, тобто більше одного року в цьому будинку не проживає та ним не користується, вибув на проживання в іншу місцевість, у зв`язку із чим він, як власник будинку, в повній мірі не має права розпорядження своїм майном, чому перешкоджає факт реєстрації відповідача у ньому, який без будь-яких поважних причин, за власним бажанням не проживає у житловому будинку.
В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, надав на адресу суду заяву. якою позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
У судове засідання, призначене на 06.09.2019 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.
У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання (ч.9 ст. 28 ЦПК), двічі викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши доводи позовної заяви, матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 12.05.2011 р. та витягом про державну реєстрацію прав за № 30485029 від 04.07.2011 року.
Відповідно до акту обстеження по факту проживання, складеного комісією у складі головного інспектора КП «Правопорядок» від 23.10.2018 року, в присутності власника домоволодіння ОСОБА_1 , сусідів - мешканців АДРЕСА_1 , відповідач по справі, дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає в ньому понад один рік, в зв`язку зі зміною місця проживання.
Як вбачається з досліджених матеріалів справи, відповідач у спірному житловому будинку не проживає понад один рік за відсутності будь-яких поважних для цього причин, участі в утриманні житла не приймає.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.
За приписами ст. ст. 12 ,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, що встановлено ст. 379 ЦК України.
Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст. 29 ЦК України).
Згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно дост.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Викладені в позові обставини щодо не проживання відповідача у належному позивачу будинку з 2016 року, тобто, більше 1 року до моменту звернення до суду із позовом, суд вважає доведеним.
Обґрунтовуючи підставність позову, позивач зазначає, що факт реєстрації відповідача, який не є членом його сім`ї, в житловому будинку порушує його право власності на житло, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати його як власнику.
Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача з 2016 року, витрат по утриманню житла та сплати комунальних послуг не несе, ніякої домовленості щодо подальшого користування житлом сторони не укладали, тому право власності позивача підлягає захисту судом шляхом визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , - 704 грн. 80 коп. судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий: