Справа № 130/612/19
Провадження № 22-ц/801/1872/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 рокуСправа № 130/612/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Денишенко Т.О., Марчук В.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 липня 2019 року, ухвалене суддею Порощук П.П., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 1661 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 11.01.2017 між сторонами укладено шлюб, який розірвано 13.02.2019. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.12.2018 з відповідача стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн щомісячно, починаючи з 11.10.2018, однак, до цього часу позивач не отримує аліментів у зв`язку із злісним ухиленням відповідача від їх сплати.

У зв`язку з невиплатою аліментів матеріальне становище позивача значно погіршилось, вона не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сім`ї.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про стягнення на її користь з відповідача пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 1661 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволенні позову судом помилково враховано ту обставину, що відповідач на момент розгляду справи сплатив заборгованість; відповідач до відзиву не надав письмових доказів того, що заборгованість виникла з незалежних від нього обставин.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надійшло.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17 грудня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягуються аліменти в сумі 1100 грн, щомісячно, починаючи з 11.10.2018 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-10).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18.03.2019 №8308, наданим державним виконавцем, заборгованість ОСОБА_3 станом на 28.02.2019 складала 5 500,00 грн (а.с.13).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не працює та немає постійного місця роботи, його дохід є мінливим та непостійним в зв`язку з чим він не завжди може вчасно сплатити аліменти на утримання сина. Заборгованість по сплаті аліментів відсутня, оскільки ОСОБА_2 повністю розрахувався по сплаті аліментів. Зазначені обставини не заперечені та не спростовані позивачем.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 196 СК країни, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, передбачена ст. 196 СК??відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

В заперечення позовних вимог відповідачем ОСОБА_2 було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що він не має постійного місця роботи, здійснює її пошук, тому його дохід є мінливим та непостійним, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 на підтвердження викладених у відзиві обставин не надано жодних доказів. Відсутність у ОСОБА_2 матеріальної спроможності сплачувати аліменти у відповідності до вищевказаних положень закону не є тим чинником, який має враховуватись судом при вирішенні питання про право одержувача аліментів на стягнення неустойки.

Та обставина, що у відповідача на момент розгляду справи в суді була відсутня заборгованість зі сплати аліментів не свідчить про відсутність в останнього обов`язку у відповідності до ст. 196 СК України сплатити пеню за несвоєчасну сплату аліментів.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 не було доведено наявності об`єктивних та незалежних від нього обставин, через які він не мав можливості сплачувати аліменти, а тому є підстави вважати, що він ухилився від виконання батьківського обов`язку по утриманню свого сина та повинен нести за цивільно-правову відповідальність, сплативши пеню.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просила стягнути пеню за несплату аліментів за жовтень, листопад та грудень 2018 року, а також за січень та лютий 2019 року в загальному розмірі 1661 грн.

Згідно наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, заборгованість станом на 28.02.2019 складала 5500 грн (1100 грн за кожен місяць).

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ОСОБА_1 при розрахунку пені допущено помилку та застосовано порядок розрахунку пені, який застосовувався раніше - до звернення ОСОБА_1 з позовом, а саме: заборгованість по аліментах за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума пені визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен день із прострочених платежів (за кожен місяць).

За загальними вимогами процесуального права, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, апеляційний суд вважає за необхідне перерахувати розмір пені.

Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, апеляційний суд керується розрахунком заборгованості по аліментах, наданим державним виконавцем (а.с.13). Згідно розрахунку заборгованість по аліментам виникла з жовтня 2018 року та станом на 28 лютого 2019 року складає 5 500 грн.

Визначаючи кількість прострочених днів сплати аліментів, суд апеляційної інстанції виходить з того, що аліменти є щомісячними платежами, які підлягають сплаті до останнього дня кожного календарного місяця.

Періодом прострочення є період з першого числа кожного наступного місяця після несплати аліментів по 22 березня 2019 року (день подачі позову до суду).

Отже, розрахунок заборгованості по пені наступний:

пеня за прострочення сплати аліментів за жовтень 2018 року: 1100 грн х 1% х 142 дні=1562 грн;

пеня за прострочення сплати аліментів за листопад 2018 року: 1100 грн х 1% х 112 днів=1232 грн;

пеня за прострочення сплати аліментів за грудень 2018 року: 1100 грн х 1% х 81 день=891 грн;

пеня за прострочення сплати аліментів за січень 2019 року: 1100 грн х 1% х 50 днів=550 грн;

пеня за прострочення сплати аліментів за лютий 2019 року: 1100 грн х 1% х 22 дні=242 грн.

Загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 4477 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи, що у виникненні заборгованості по сплаті аліментів наявна вина відповідача, з метою забезпечення інтересів дитини, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в іншому розмірі, окільне воно постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

У даному випадку колегія суддів не порушить принцип диспозитивності (ст.13 ЦПК України) та не вийде за межі позовних вимог, оскільки предметом спору є не стягнення конкретної суми, а стягнення пені, яка розраховується за правилами, і у разі застосування ОСОБА_1 правильної формули в розрахунках нею був би визначений інший розмір пені, який би вона просила стягнути.

Апеляційний суд ухвалюючи власне рішення вирішує питання судових витрат. З у рахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги, з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути на користь держави 1921 грн. судового збору: 768,40 грн. судового збору за подання позовної заяви та 1152,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, які підлягали сплаті.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 379, 381 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05 липня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (іпн НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (іпн НОМЕР_3 ) пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 4477 (чотири тисячі чотириста сімдесят сім) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді Т.О. Денишенко

В.С. Марчук