Головуючий у І інстанції Журавський В.В.
Провадження №22-ц/824/1284/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Шуляку Д.О.,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Дудка Оксана Сергіївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У 2011 році ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на квартиру АДРЕСА_1, а також зняти ОСОБА_4, яка є попереднім власником квартири, з реєстрації за вищевказаною адресою (т.1 а.с.3-4).

В подальшому ОСОБА_5 уточнив позовні вимоги та просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, а також зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою (т.1 а.с.13-15), посилаючись на те, що він є власником вищевказаної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 24 червня 2010 року між ним, як покупцем, та ОСОБА_4, як продавцем.

Умовами договору купівлі-продажу квартири від 24 червня 2010 року (п.9 договору) передбачено обов'язок ОСОБА_4 зняти з реєстрації місця проживання у вищевказаній квартирі всіх зареєстрованих у ній осіб до 24 серпня 2010 року, що нею зроблено не було, у зв'язку із чим ОСОБА_5 і звернувся до суду з даним позовом.

ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_4, пред'явив зустрічний позов, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 24 червня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Дудкою О.С., зареєстрований в реєстрі за №2169, згідно якого ОСОБА_4 відчужила на користь ОСОБА_5 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.33-34). Обгрунтовуючи позов, посилався на те, що ОСОБА_4 страждає на хронічне психічне захворювання - шизофренію, в зв'язку із чим на час укладення оспорюваного правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що згідно вимог ст. 225 ЦК України є підставою до визнання правочину недійсним.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2017 року первісний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації залишено без розгляду (т.5 а.с.235).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 24.06.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою Оксаною Сергіївною, зареєстрований в реєстрі під №2169.

Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, вжиті ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2011 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, як особа, чиї права порушено оскаржуваним рішенням суду, подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 подану ним апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_3 в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечив та просив рішення суду залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 червня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою О.С., зареєстрований в реєстрі за №2169. За цим договором ОСОБА_4 відчужила на користь ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.65).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною, позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2010 року ОСОБА_4 визнано недієздатною та призначено її сина ОСОБА_3 опікуном (т.1 а.с.29-31).

З акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №173 від 18 серпня 2010 року (т.2 а.с.264-265) вбачається, що 08 липня 2010 року ОСОБА_4 було госпіталізовано до Київської обласної психіатричної лікарні №1 у супроводі міліції та сина, у неї спостерігались маячні ідеї свого походження. Встановлено, що ОСОБА_4 страждає на хронічне психічне захворювання - шизофренію, її психічні розлади виражені значно та позбавляють можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З дослідженого судом оригіналу амбулаторної картки ОСОБА_4 встановлено, що з 2011 року вона перебуває на обліку у лікаря-психіатра Бориспільської ЦРЛ. До цього, а саме у період з 08 липня 2010 року по 20 жовтня 2010 року ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ КОР «ОПНМО».

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Так, згідно акту амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи №120 від 12 лютого 2013 року, проведеної на підставі ухвали суду, вбачається, що у період укладення договору купівлі-продажу квартири від 24 червня 2010 року ОСОБА_4 страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, безперервний перебіг, і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (т.2 а.с.171-177).

Враховуючи вищевикладені наявні в справі належні, допустимі, достовірні та достатні докази, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, в зв'язку із чим укладений між нею та ОСОБА_5 24 червня 2010 року договір купівлі-продажу квартири підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України.

Апелянт ОСОБА_2, як власник квартири АДРЕСА_1, який набув це право власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18.10.2016 року приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В., посилався в якості підстави для скасування рішення на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права. Однак ці доводи скарги апеляційним судом відхиляються, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: