КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Ящук Т.І.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_2.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та апеляційну скаргу старших державних виконавців Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинського Олександра Володимировича і Гузь Антоніни Григорівни на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 на дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоція Богдана Ігоровича, старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинського Олександра Володимировича, старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гузь Антоніни Григорівни,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року заявники звернулися до суду зі скаргою, в якій, з урахуванням заяви від 30.08.2018 про зміну (уточнення) скарги, просили:

- визнати протиправними дії начальника Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Гоція Б.І. з розподілу заяви ОСОБА_3 від 19.10.2017 з оригіналом виконавчого листа за № 2-23-1/09 Солом'янського районного суду м. Києва і з копіями постанов від 20.06.2013 головного державного виконавця Шевченка С.П. на старшого державного виконавця Гузь А.Г.;

- виходячи з листів Регіонального Сервісного Центру МВС в м. Києві від 27.10.2017, 10.11.2017 та 27.02.2018 визнати неправомірною триваючу в часі бездіяльність начальника Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Гоція Б.І., внаслідок якої придбано за кошти боржника і зареєстровано 17.12.2013 автомобіль марки FORD KUGA, д.н.з. НОМЕР_1, 2011 р.в., а у 2016 році автомобіль марки Volvo ХС 60, д.н.з. НОМЕР_2, 2016 р.в., на не маючу посвідчення водія матір боржника ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, при невиконанні виконавчих листів за № 2-23-1/09 Солом'янського районного суду м. Києва від 18.08.2009 і 19.08.2009;

- повідомлення за № 54945833, 54946054 від 20.10.2017 та за № 54973270 від 26.10.2017 старшого державного виконавця Рибчинського О.В., та без номеру / але у АСВП № НОМЕР_3 / від 26.10.2017 старшого державного виконавця Гузь А.Г. Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, а саме: виконавчого листа за № 2- 23-1/09 від 18.08.2009 та від 19.08.2009 Солом'янського районного суду м. Києва ОСОБА_2 та ОСОБА_3., визнати неправомірним у частині застосування п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404 від 02.06.2016;

- визнати неправомірними дії старших державних виконавців Рибчинського О.В. і Гузь А.Г. Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві в частині повернення виконавчих листів за № 2-23-1/09, виданих 18.08.2009 та 19.08.2009 Солом'янським районним судом м. Києва ОСОБА_3, ОСОБА_2 в частині повернення на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404 від 02.06.2016;

- зобов'язати старших державних виконавців Рибчинського О.В. та Гузь А.Г. Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві задовольнити їх вимоги, зазначені в заявах від 18.10.2017 та 19.10.2017, зокрема, прийняти виконавчі листи без оплати авансового внеску і незважаючи на відсутність в них даних про дату народження та ідентифікаційного номеру боржника і усунути порушення прав ОСОБА_2., ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на примусове виконання кожного виконавчого листа за №№ 2-23-1/09 з шести, виданих 18.08.2009 і 19.08.2009 Солом'янським районним судом м. Києва таким шляхом, як звернення стягнення на кошти і майно боржника.

В обґрунтування вимог скарги вказували, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06.08.2009 був задоволений їх позов до ОСОБА_4 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди.

На виконання рішення суду в частині стягнення грошових коштів 18.08.2009 та 19.08.2009 Солом'янським районним судом їм були видані виконавчі листи за № 2-231/09, які були пред'явлені до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

01.09.2009 та 02.09.2009 постановами державного виконавця Татарчук О.В. № 14817018, № 14816799, № 14816630, № 14816411, № 14816192 та № 14811745 були відкриті виконавчі провадження.

Постановою державного виконавця від 11.09.2009 зазначені виконавчі провадження об'єднані в зведене виконавче провадження № 15416426, яке в подальшому було зупинене.

29.01.2013 головний державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Шевченко С.П. поновив та роз'єднав зведене виконавче провадження в окремі виконавчі провадження.

29.06.2013 їм стало відомо, що головний державний виконавець Шевченко С.П., не виявивши майна боржника, на підставі п.п. 2, 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанови № 14817018, № 14816799, № 14816630, № 14816411, № 14816192 та № 14811745 від 20.06.2013 про повернення виконавчих листів їм, як стягувачам, що також було ними оскаржено в судовому порядку, однак станом на день розгляду зазначеної скарги рішення судом не прийнято.

24.07.2015 ОСОБА_1 звернулась до органу ДВС з оригіналом виконавчого листа № 2-11/11 від 24.07.2015, виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 25 000,00 грн.

07.08.2015 головним державним виконавцем Гречух О.Я. було відкрито виконавче провадження № 48382123.

Начальник органу ДВС Хорішко О.О., який затверджував постанови про повернення виконавчих документів стягувачам від 20.06.2013 з порушення вимог ч. 7 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», видав доручення від 08.09.2015, яким зобов'язав ОСОБА_8., який на той час займав посаду спеціаліста, прийняти від головного державного виконавця Гречух О.Я. виконавчі провадження, в тому числі і № 48382123, після набуття ним статусу державного виконавця.

В 2013 році у боржника ОСОБА_4 з'явився автомобіль марки FORD KUGA, д.н.з. НОМЕР_1, 2011 р.в., який ним був оформлений на матір ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, і яким боржник користувався до лютого 2016 року.

У лютому 2016 року боржник провів відчуження даного автомобіля, придбав та оформив на ім'я матері автомобіль марки Volvo ХС 60, д.н.з. НОМЕР_2, 2016 р.в., орієнтовною вартістю 1 500 000,00 грн.

Вважали, що ці обставини свідчать про те, що державні виконавці умисно не виявляли майна боржника, на яке можливо було звернути стягнення, до 19.06.2016.

Лише 19.06.2016 старший державний виконавець Рибчинський О.В. направив запит до Пенсійного Фонду України, з відповіді на який стало відомо, що боржник ОСОБА_4 отримує пенсію у розмірі 5 168,00 грн. та направив стягувачу ОСОБА_1 письмову вимогу від 12.09.2017 про надання номера рахунку або банківські реквізити для перерахування частини боргу за виконавчим листом.

19.06.2017 старший державний виконавець Рибчинський О.В., всупереч ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» та за відсутності письмової заяви ОСОБА_1, прийняв у рамках виконавчого провадження № 48382123 постанову про звернення стягнення на пенсію боржника.

У зв'язку з цим ними 18.10.2017 та 19.10.2017 були подані шість заяв про прийняття оригіналів виконавчих листів Солом'янського районного суду м. Києва № 2- 3-1/09 до виконання.

Разом з заявами були подані копії постанов від 20.06.2013 № 14817018, № 14816799, № 14816630, № 14816411, № 14816192 та № 14811745, якими їм було повернуто виконавчі листи у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна було звернути стягнення.

Крім того, було також надано копію вимоги старшого державного виконавця Рибчинського О.В. від 12.09.2017 про надання банківського рахунку, на який буде переведена частина боргу ОСОБА_4

Зазначені документи, на їх думку, в сукупності підтверджували зміну майнового стану боржника.

Зазначені п'ять із шести їх заяв начальник відділу ДВС Гоцій Б.І. розподілив на старшого державного виконавця Рибчинського О.В., а шосту заяву - ОСОБА_3 від 19.10.2017 на державного виконавця Гузь А.Г.

Два виконавчих листи було повернуто ОСОБА_1 відповідно до повідомлення державного виконавця у зв'язку з пропуском нею строку для пред'явлення його до виконання.

Крім того, їм було також повернуто інші виконавчі листи, подані 18.10.2017 та 19.10.2017.

Старший державний виконавець Рибчинський О.В. у своїх повідомленнях №№ 54945833, 54946054 від 20.10.2017 та № 54973270 від 26.10.2017 та старший державний виконавець Гузь А.Г. у своєму повідомленні б/н від 26.10.2017 зазначили, що виконавчі документи повернуто у зв'язку з пропуском строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, та окремо ОСОБА_3 та ОСОБА_2 роз'яснено, що їм виконавчий лист повертається також у зв'язку з несплатою авансового внеску.

Не заперечуючи пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до виконання, в той же час зазначили, що рішення про стягнення на їх користь завданої їм з вини боржника шкоди було ухвалено в 2009 році.

Виконавчі провадження з виконання рішення суду були відкриті 01.09.2009 та 02.09.2009, а тому у органів виконавчої служби виник обов'язок, а у них право на примусове виконання рішення суду без авансування.

Виходячи з того, що зміни до Закону України »Про виконавче провадження» були внесені в черні 2016 року, вважали, що вимога про сплату авансового внеску є звуженням їх прав, як учасників судового процесу, а тому, з точки зору ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» не можуть застосовуватися до них.

За таких обставин вважали, що державні виконавці Рибчинський О.В. та Гузь А.Г. не мали права застосовувати норму п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону від 02.06.2016 та повертати їм виконавчі листи з мотивів несплати авансового внеску.

Вважали застосування державними виконавцями даної норми закону для повернення виконавчих документів протиправними, а повідомлення про їх повернення неправомірними в частині підстав повернення.

Отже, з метою захисту своїх прав просили зобов'язати старших державних виконавців Рибчинського О.В. та Гузь А.Г. прийняти виконавчі листи без оплати авансового внеску і незважаючи на відсутність в них даних про дату народження та ідентифікаційного номеру боржника, а також усунути порушення їх прав шляхом звернення стягнення на кошти і майно боржника.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 06.09.2018 скаргу задоволено частково:

- визнано неправомірними повідомлення старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Рибчинського О.В. за №№ 54945833, 54946054 від 20.10.2017 та за № 54973270 від 26.10.2017 про повернення виконавчих документів - виконавчих листів № 2-23-1/09 від 18.08.2009 та 19.08.2009, виданих Солом'янським районним судом м. Києва стягувачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3., в частині застосування п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016);

- визнано неправомірним повідомлення старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Гузь А.Г. без номера від 26.10.2017 про повернення виконавчого документа - виконавчого листа № 2-23-1/09 від 18.08.2009, виданого Солом'янським районним судом м. Києва стягувачу ОСОБА_3., в частині застосування п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016);

- визнано неправомірними дії старших державних виконавців Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Рибчинського О.В., Гузь А.Г. в частині повернення виконавчих документів - виконавчих листів № 2-23-1/09 від 18.08.2009 та 19.08.2009, виданих Солом'янським районним судом м. Києва стягувачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3., за п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України № 1404- VIII від 02.06.2016);

- зобов'язано старших державних виконавців Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Рибчинського О.В. та Гузь А.Г. прийняти до виконання виконавчі документи - виконавчі листи № 2-23-1/09, видані Солом'янським районним судом м. Києва 18.08.2009 та 19.08.2009 стягувачам ОСОБА_3., ОСОБА_2 та ОСОБА_1;

- у задоволенні скарги в частині визнання протиправними дій та бездіяльності начальника Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Гоція Б.І., відмовлено (Т.3, а.с.72-77).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2 і ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять скасувати ухвалу в частині щодо вимог відносно начальника органу ДВС Гоція Б.І. та з огляду на межі апеляційної скарги змінити описову і мотивувальну частини цієї ухвали та задовольнити вимоги скарги в частині щодо вимог відносно начальника органу ДВС Гоція Б.І., а також винести окрему ухвалу, яку направити у ВР правосуддя.

Вказують, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не навів мотивів відхилення поданих ними доказів та не оцінив зібрані у справі докази в цілому, внаслідок чого дійшов неправомірного висновку про відмову у задоволенні вимог скарги відносно начальника органу ДВС Гоція Б.І. (Т.3, а.с.133-146).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.11.2018 відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (Т.3, а.с.163,164).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.11.2018 справу призначено до апеляційного розгляду на 05.12.2018 (Т.3, а.с.189,190).

22.11.2018 до суду апеляційної інстанції надійшла апеляційна скарга старших державних виконавців Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинського О.В. і Гузь А.Г. (Т.3, а.с.192-199).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27.11.2018 поновлено строк державним виконавцям на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (Т.3, а.с.217-220).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.12.2018 апеляційну скаргу державних виконавців призначено до розгляду спільно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2. і ОСОБА_3 (Т.4, а.с.58,59).

В апеляційній скарзі державні виконавці, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просять ухвалу скасувати та повністю відмовити у задоволенні скарги. Зазначають, що судом неправильно застосовано норми законодавства та зроблено висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи, унаслідок чого суд дійшов помилково визнав неправомірними їх дії щодо повернення стягувачам виконавчих документів (Т.3, а.с.194-199).

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала подану нею та іншими заявниками апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити. Водночас просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги державних виконавців за її безпідставністю та необґрунтованістю.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частково задовольняючи вимоги скарги суд першої інстанції виходив з того, що державними виконавцями було безпідставно повернуто стягувачам виконавчі документи на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону України № 1404 від 02.06.2016. Водночас, відмовляючи у задоволенні вимог скарги щодо визнання протиправними дій та бездіяльності начальника виконавчої служби, суд першої інстанції виходив з того, що начальник виконавчої служби не є учасником виконавчого провадження з виконання судового рішення на користь заявників, і останніми не доведено, які саме дії були вчинені, або яка бездіяльність була ним допущена у питанні контролю за виконанням державними виконавцями судового рішення.

Указані висновки суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06.08.2009 був задоволений позов заявників до ОСОБА_4 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди.

На виконання рішення суду в частині стягнення грошових коштів 18.08.2009 та 19.08.2009 Солом'янським районним судом заявникам були видані виконавчі листи за № 2-231/09, які були пред'явлені до виконання до відділу ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

На підставі виконавчих документів постановами державного виконавця Татарчук О.В. від 01.09.2009 та 02.09.2009 були відриті виконавчі провадження № 14817018, № 14816799, № 14816630, № 14816411, № 14816192 та № 14811745.

Постановами головного державного виконавця Шевченка С.П. від 20.06.2013 виконавчі документи були повернути заявникам, як стягувачам, у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (Т.1, а.с.54-59,75).

24.07.2015 Шевченківським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист № 2-11/11 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 25 000,00 грн. моральної шкоди.

На підставі даного виконавчого документа Шевченківським районним відділом ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 48382123.

В рамках зазначеного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Рибчинським О.В. було винесено постанову від 19.06.2017 про звернення стягнення на доходи боржника, який отримує дохід у Лівобережному об'єднаному управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Т.1, а.с.73).

18.10.2017 та 19.10.2017 заявниками були подані до Шевченківського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві заяви про прийняття до виконання виконавчих листів №2-231/09, виданих Солом'янським районним судом м. Києва 18.08.2009 та 19.08.2009.

20.10.2017 старший державний виконавець Шевченківського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Рибчинський О.В. направив заявникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3. повідомлення № 54945833/29, № 549460454/29 про повернення виконавчого документа стягувачам без прийняття до виконання на підставі ст. 12, п.п. 2, 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» а саме: у зв'язку з пропуском строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання та несплатою авансового внеску.

26.10.2017 повідомленням № 54973270/29 заявнику ОСОБА_1 був повернутий виконавчий документ без прийняття до виконання на підставі ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у зв'язку з пропуском строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

26.10.2017 старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Гузь А.Г. було направлено повідомлення б/н ОСОБА_3. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.п. 2, 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (Т.1, а.с. 74-85).

Повернення виконавчих документів з підстав пропуску строку пред'явлення їх до виконання заявники не оскаржують, посилаючись на те, що ухвалою суду їм цей строк поновлений.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску особи з інвалідністю І та II груп звільняються.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, а тому звільнення від сплати авансових платежів.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

В частині 4 ст. 3 ЦПК України зазначено, що закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1- рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Судом встановлено, що виконавчі листі заявниками подавалися до органів виконавчої служби неодноразово і поверталися без виконання.

Підстави для повернення виконавчого документа було визначено ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України № 606-ХІУ від 21.04.1999.

Частиною 5 даної статті було визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до пунктів 6, 7 та Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України № 1404-VII від 02.06.2016) рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Встановивши вищеозначені фактичні обставини справи та вірно застосувавши правові норми, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про безпідставність повернення виконавчих документів стягувачам за п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016).

Слід наголосити, що ухвалене Солом'янським районним судом м. Києва рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь заявників грошових коштів не виконується з 2009 року.

Європейський суд з прав людини в рішеннях «Юрій Михайлович Іванов проти України» та «Горнсбі проти Греції» зазначив, що право на суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Отже, скарга в частині визнання неправомірними повідомлень старших державних виконавців Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Рибчинського О.В. за №№ 54945833, 54946054 від 20.10.2017 та за № 54973270 від 26.10.2017 та б/н від 26.10.2017 старшого державного виконавця Гузь А.Г. про повернення виконавчих документів - виконавчих листів № 2-23-1/09 від 18.08.2009 та 19.08.2009, виданих Солом'янським районним судом м. Києва стягувачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3., в частині застосування п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016), є обґрунтованою.

З цих підстав суд також є обґрунтованою скарга в частині визнання дій державних виконавців щодо повернення виконавчих документів неправомірними та зобов'язання прийняти виконавчі документи до виконання без сплати авансового внеску.

Що стосується вимоги про зобов'язання державних виконавців прийняти виконавчі документи до виконання без зазначення в них року народження та ідентифікаційного номера боржника, то, як обґрунтовано встановлено судом, рішення про їх повернення з цих підстав державними виконавцями не приймалося, а тому й у суду були відсутні підстави для вжиття заходів зобов'язального характеру при відсутності порушених прав заявників у цій частині.

Також є обґрунтованим висновок суду про відсутність підстав для зобов'язання державних виконавців вчиняти ті чи інші дії з метою виконання виконавчих документів заявників, в тому числі зазначати шляхи їх виконання в вигляді звернення стягнення на майно та кошти боржника, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 1 ст. 13 указаного Закону визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 10 цього ж Закону передбачає заходи примусового характеру, які можуть вживатися виконавцями при виконанні виконавчих документів.

У п.п. 3 п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що суд не має права зобов'язувати державного виконавця або іншу посадову особу до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Що стосується вимоги скарги про визнання протиправними дій та бездіяльності начальника Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Гоція Б.І., то суд правомірно виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч. 1 ст. 14 Закону учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 КК України, статті 51 КУпАП.

Відтак, начальник відділу не є учасником виконавчого провадження.

Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що заява ОСОБА_3 від 19.10.2017 з оригіналом виконавчого листа № 2-23-1/09, виданого Солом'янським районним судом м. Києва, була розподілена начальником відділу Гоцієм Б.І. на виконання старшому державному виконавцю Гузь А.Г. в ручному режимі поза межами автоматизованої системи, заявники суду не надали.

Та обставина, що повідомлення від 26.10.2017 не мало номера, не дає підстав для таких припущень без підтвердження відповідними доказами.

Не є підставою для таких висновків і припущення самих заявників щодо того, що нічим іншим надходження виконавчого листа в провадження державного виконавця Гузь А.Г. пояснити не можна.

Заявники вважають, що невиконання рішення суду та повернення їм виконавчих листів без виконання постановами державного виконавця Шевченка С.П. на підставі п.п. 2, 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме в зв'язку з відсутністю майна у боржника, на яке можна звернути стягнення, стало наслідком придбання боржником у виконавчому провадженні ОСОБА_4 двох автомобілів, які були зареєстровані на його матір, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка не має прав, а саме: в 2013 році автомобіля FORD KUGA, д.н.з. НОМЕР_1, 2011 р.в. та автомобіля марки Volvo ХС 60, д.н.з. НОМЕР_2, 2016 р.в.

Заявник ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що в межах виконавчого провадження державні виконавці неодноразово зверталися до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, навмисне допускаючи при цьому різні недоліки його оформлення, які були підставою для повернення.

Судом встановлено, що ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 20.08.2010 подання ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві було повернуто як таке, що не підлягає розгляду судом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2010 подання визнано не поданим та повернуто в зв'язку з невиконанням ухвали судді про усунення недоліків.

Ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 08.02.2013, 14.05.2013 та 14.03.2014 у задоволенні подання було відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.09.2014 подання було задоволено (Т.2, а.с. 28,30,31,33,34,91-94,108-112,130,131,140,141).

З наданих заявниками копій подань вбачається, що вони при зверненні до суду, як того вимагає закон, були погоджені начальником відділу Гоцієм Б.І.

Які саме дії, з точки зору заявників, мають ознаки бездіяльності Гоція Б.І., як начальника відділу, виходячи з вимог Закону України «Про виконавче провадження», останні не зазначили.

За змістом ст. 83 Закону контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Заявники в судовому засіданні не посилалися на те, що дії державних виконавців під час проведення виконавчих дій ними оскаржувалися до начальника відділу.

Виходячи з цього, які саме дії не були вчинені начальником відділу Гоцієм Б.І. в порядку такого контролю, заявники в судовому засіданні не зазначили, пославшись лише на те, що в разі проникнення до житла державним виконавцем могли бути виявлені кошти, на які боржником купувалися автомобілі, і які могли бути направлені на виконання рішення суду.

Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для задоволенні вимог скарги в частині неправомірної бездіяльності начальника відділу виконавчої служби.

З урахуванням вищенаведеного доводи апеляційної скарг заявників є необґрунтованими і не впливають на законність ухвали суду в частині відмови у визнанні протиправними дій та бездіяльності начальника виконавчої служби. При цьому, слід зазначити, що такі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку.

Також, з урахуванням наведеного, є безпідставними й доводи апеляційної скарги державних виконавців, оскільки суд, проаналізувавши норми закону, який урегульовував спірні правовідносини на час їх виникнення, дійшов цілком законного і обґрунтованого висновку про неправомірність повідомлень державних виконавців про повернення заявникам виконавчих документів та, як наслідок, усунув порушення прав заявників шляхом зобов'язання державних виконавців прийняти до виконання виконавчі листи видані судом у 2009 році.

Отже, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам і запереченням учасників справи належну правову оцінку, внаслідок чого ухвалив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу старших державних виконавців Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинського Олександра Володимировича і Гузь Антоніни Григорівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 06 вересня 2018 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 на дії начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоція Богдана Ігоровича, старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Рибчинського Олександра Володимировича, старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гузь Антоніни Григорівни - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 12 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Т.І. Ящук