ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 644/1609/18

Провадження № 22-ц/818/541/19

22 січня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Литвин О.Б.

учасники справи

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 вересня 2018 року (суддя Бугера О.В.) по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

встановив:

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість у розмірі 26495,75 гривень за кредитним договором № б/н від 16.03.2013 року.

В обґрунтування позову вказував, що між ним та ОСОБА_4 16.03.2013 року був укладений договір № б/н, за яким останній отримав кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. ОСОБА_3 є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тому зазначену суму заборгованості позивач просив стягнути зі спадкоємця позичальника.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила винести заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11.09.2018 року в задоволені позову ПАТ КБ «Приват Банк» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ПАТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк» просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. ОСОБА_3 постійно проживав разом зі спадкодавцем. Оскільки відповідач не заявив про відмову від прийняття спадщини, то вважається таким, що її прийняв.

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що спадкодавцю за життя належало будь-яке майно чи право на таке майно, що відповідач отримав його у спадщину та може за його рахунок задовольнити вимоги позивача.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками та обставинами, встановленими судом першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 договору № б/н від 16.03.2013 року, останній отримав кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

ОСОБА_4 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, у зв'язку з чим, станом на дату смерті заборгованість останнього перед банком за кредитним договором № б/н від 16.03.2013 року становила 26495,75 гривень, яка складається з наступного: 1995, 39 гривень - заборгованість за кредитом; 24500, 36 гривень - заборгованість за відсотками.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27.08.2016 року, виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 12707 (а.с.33).

Законодавством визначено, що у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 цього Кодексу).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено судом, спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини протягом шести місяців до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна встановлено, що за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно не зареєстровано.

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

До спадкоємців боржника обов'язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Враховуючи недоведеність позивачем наявності, об'єму та вартості спадкового майна після смерті ОСОБА_4, колегія судів погоджується із висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позову банку до спадкоємця боржника.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції належним чином визначився з характером спірних правовідносин, дослідив надані докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, і дійшов правильного висновку про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволені позовних вимог в порядку ст.1282 ЦК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»- залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 11 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко