Справа 206/6059/18
Провадження 2/206/151/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року в залі суду в м.Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності у порядку спадкування

за участі представників:

позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

в с т а н о в и в:

02 листопада 2018 року представник позивачів, адвокат ОСОБА_4 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради, в якому просить визнати за ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, що помер 01.12.2016 року, на 4/50 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями №54, по вул. Спогадів у м.Дніпропетровськ, що складаються з приміщень: 2-2, площею 8,1м.кв.; .2-3, площею 8,6м.кв., 2-4, площею 8,9м.кв., 2-5, площею 22,8м.кв., прибудови А1-1, ганків а-3,а-2, господарсько-побутових будівель літ.В, Г, Д, Ж, Е, І, 1/2 частини літньої кухні Б. Визнати за ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2, право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, що помер 01.12.2016 року, на 25/50 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями №54, по вул. Спогадів у м.Дніпропетровськ, що складаються з приміщень: 2-2, площею 8,1м.кв.; .2-3, площею 8,6м.кв., 2-4, площею 8,9м.кв., 2-5, площею 22,8м.кв., прибудови А1-1, ганків а-3,а-2, господарсько-побутових будівель літ.В, Г, Д, Ж, Е, І, 1/2 частини літньої кухні Б (а.с.2-7).

ОСОБА_7 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

На підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.06.1979 року, ОСОБА_6 належало домоволодіння №54 по вул. Спогадів у м.Дніпропетровськ. ОСОБА_6 доводився ОСОБА_1 батьком, а ОСОБА_2 дідом, відповідно. Ухвалою Народного суду Самарського району м.Дніпропетровська від 27.02.1981 року було затверджено мирову угодо сторін та вирішено ОСОБА_6 виділити в натурі 29/50 часток у праві власності на будинок №54 по вул. Спогадів у м.Дніпропетровськ, а інші 21/50 частку будинку виділити ОСОБА_8, колишній дружині ОСОБА_6 ОСОБА_6 до затвердження мирової угоди належало усе домоволодіння. Таким чином, після затвердження мирової угоди, та реєстрації її в КП ДМБТІ ОСОБА_9, право власності ОСОБА_2 «зменшилося» рівно на ту частку, на яку воно виникло у ОСОБА_9 Тобто, у даному випадку йдеться не про набуття права власності, а про його припинення у певній його частці. 01 вересня 2010 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким 4/50 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями він заповідав ОСОБА_2, а 25/50 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями своїй дочці від іншого шлюбу, ОСОБА_10. 01 грудня 2016 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину домоволодіння. ОСОБА_1, як спадкоємець за законом першої черги, ОСОБА_2, як спадкоємець за заповітом, у встановлений закон строк прийняли спадщину, подавши до Восьмої ДДНК відповідні заяви. ОСОБА_10, донька спадкодавця, спадщину фактично не приймала, та заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала. Після спливу шестимісячного строку вона звернулася до Восьмої ДДНК з заявою про те, що вона не заперечує щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6, та спадщину приймати не бажає. У 2017 році ОСОБА_2 звернувся до Восьмої ДДНК для оформлення права власності у порядку спадкування, та отримання Свідоцтва про право власності. Державним нотаріусом було надано запит до КП ДМБТІ щодо надання витягу з реєстру прав власності. Під час звернення нотаріус оглянула представлені документи, та зазначила, що, згідно п.4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не може видати свідоцтво про право на спадщину, так як у ОСОБА_2 відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння, та запропонувала звернутися до суду із позовом про визнання права власності у порядку спадкування. Майже жодних документів на спірний будинок після смерті спадкодавця не залишилося, крім того, враховуючи зміст інформаційного повідомлення КП «ДМБТІ», ОСОБА_6 за життя не зареєстрував Ухвалу народного суду Самарського району м.Дніпропетровська від 27.02.1981 року. ОСОБА_2 звернувся для вирішення спірного питання до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про визнання за ним права власності у порядку спадкування за заповітом на 29/50 частин частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями №54, по вул. Спогадів у м.Дніпропетровськ. За результатом розгляду справи суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, обґрунтовуючи відмову тим, що «…у мировій угоді та ухвалі народного суду передбачено не визнання права власності на виділене майно, а затверджено мирову угоду, де сторони погодились виділити відповідну частину, що вказує на можливість таких дій у майбутньому за умови відповідного волевиявлення сторони та реєстрації у БТІ, спадкодавець не підтвердивши свого наміру щодо виділу частки, шляхом реєстрації даної ухвали у БТІ, не набув права власності на виділене майно та залишився власником 29/50 частини домоволодіння», «…визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, лише у тих випадках де спадкоємець вичерпав всі можливі способи/методи/можливості для оформлення спадщини у позасудовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем подано позов до суду з метою спрощення чи уникнення встановленої законодавством досить тривалої в часі процедури оформлення прав на це майно». Не погодившись з винесеним рішенням позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, за результатом розгляду якої Апеляційний суд Дніпропетровської області залишив апеляційну скаргу без задоволення, зазначивши, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через наступні підстави: 1. відповідачем зазначено ОСОБА_3 міську раду, хоча є спадкоємець за законом, який не був залучений стороною по справі, що порушує його права та інтереси, 2. Згідно ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Звернення до державного реєстратора за вирішенням питання щодо оформлення права власності на спадкове майно, отримало відмову, обґрунтовану тим, що рішення суду Самарського району м.Дніпропетровська від 27.02.1981 року не має відношення до заявника. На запит Державного нотаріуса до КП «ДМБТІ» ДОР щодо видачі дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно за адресою: м.Дніпро, вул.Спогадів, буд.54, було повідомлено, що «…містяться відомості про право власності за ОСОБА_11 -29/50 частин на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.06.1979р., виданого Самарським РКГ, згідно рішення виконкому Самарської районної ради народних депутатів від 11.05.1979р. №475, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №364 за реєстровим №19. (…) видати дублікат не маємо можливості». На звернення до Архівного управління ДМР з приводу отримання дублікату рішення виконкому Самарської районної ради народних депутатів від 11.05.1979р. №475, було отримано відповідь, щодо неможливості отримання копії рішення через те, що будинок по вул. Спогадів і прізвище ОСОБА_6 у ньому не значиться. Станом на 1984 рік, в тому числі і у відповідності до Цивільного кодексу УРСР, для набуття особою права власності на нерухоме майно, реєстрація такого майна в органах БТІ не була потрібна. Не існувало і спеціального закону, який би визначав порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі і права власності. Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства Юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника повинно вирішуватися в судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_12 громада в особі ОСОБА_3 міської ради відзив на позовну заяву не подали.

Представник позивачів, адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, з підстав викладених у ньому. Також просила судові витрати залишити за позивачами.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову і просив відмовити.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

05 листопада 2018 ухвалою судді по даній справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання (а.с.58).

Ухвалою судді від 03 грудня 2018 року витребувано у Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори (яка знаходиться за адресою: вул. Космонавта Волкова буд. 3 в м. Дніпро) копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6, який помер 01.12.2016 року (а.с.62).

Ухвалою судді від 26 грудня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.121).

Під час розгляду справи судом розглянуто клопотання/заяви, заслухано пояснення та заперечення сторін та їх представників, досліджені письмові докази, що містятьсяв матеріалах справи.

27 березня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

На підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.06.1979 року, виданого згідно рішення виконкому Самарської районної ради народних депутатів від 11.05.1979р. №475, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу №364 за реєстровим №19, ОСОБА_6 належало в цілому домоволодіння №54 по вул. Спогадів у м.Дніпропетровськ (а.с.19).

Ухвалою Народного суду Самарського району м. Дніпропетровська від 27.02.1981 було затверджено мирову угоду, згідно якої ОСОБА_6 погодився виділити ОСОБА_8 21/50 частини в натурі права власності в будинку № 54, розташованого по вул. Спогадів у м. Дніпропетровську в натурі: коридор І-2, ванна І-3, кімната І-4, передню І-9, сіни І-І, 1/2 частини кухні Б, де ОСОБА_9, також, погодилась виділити ОСОБА_6 29/50 частини права власності в будинку № 54, розташованого по вул. Спогадів у м. Дніпропетровську в натурі: кімнати І-6, І-7, І-8, кухню І-5, сарай-В, Е, басейн Ж, погріб з шийкою, вбиральня Д, 1/2 частини літньої кухні Б. зворотній бік даного рішення суду містить відмутку про його реєстрацію у КП "ДМБТІ" за ОСОБА_9 (а.с.11-13, 134-135).

Отже на підставі ухвали народного суду від 27.02.1981 виділена частина спірного домоволодіння була зареєстрована лише за ОСОБА_9, в той час, як ОСОБА_6, тобто спадкодавцю, продовжувала належати частина домоволодіння 29/50 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок.

Рішенням Народного суду Самарського району м. Дніпропетровська від 21.08.1998р. визначено порядок користування земельною ділянкою № 54 по вулиці Спогадів по 2 варіанту технічної експертизи від 1981 року. Виділено ОСОБА_9 у користування земельну ділянку площею 452кв.м, а ОСОБА_6 виділено у користування земельну ділянку площею 650кв.м. Земельну ділянку площею 51кв.м залишено у спільному користуванні співвласників (а.с.14, 140-142).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вулиці Спогадів, будинок 54 виготовленого станом на 05 січня 2001р. житловий будинок має загальну площу 111,1кв.м, житлову 75,8кв.м, підсобна 35,3кв.м та складається з: кв. 1 загальною площею 46,1кв.м, житловою 36,0кв.м, підсобна 10,1кв.м: 1-кухня площею 10,1кв.м, 2-житлова площею 12,5кв.м, 3-житлова площею 13,1кв.м, 4-житлова площею 10,4кв,м; кв. 2 загальною площею 65,0кв.м, житловою 39,8кв.м, підсобна 25,2кв.м: 1-кухня площею 14,1кв.м, 2-ванна площею 1,8кв.м, 3-прихожа площею 8,6кв.м, 4-житлова площею 8,9кв.м, 5-житлова площею 22,8кв.м, 6-кладова площею 0,7кв.м, 7-житлова площею 8,1кв,м (а.с.23-28).

01.09.2010р. ОСОБА_6 заповів, на випадок своєї смерті, належну йому частину житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями та належну йому частину земельної ділянки, розташованих за адресою: м. Дніпро, вул. Спогадів, буд. 54, у наступних частинах: 25/50 частини житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями та 25/50 частин земельної ділянки - ОСОБА_10; 4/50 частини житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями та 4/50 частин земельної ділянки - ОСОБА_2 (а.с.10).

01 грудня 2016 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 714123 від 06 грудня 2016 року (а.с.70).

Відповідно до свідоцтва про народження, актовий запис № 315 зроблено 25.12.1970 року Міським бюро РАГС Дніпропетровської області, ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_1 (а.с.90)

З наданої Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду копії спадкової справи після ОСОБА_6, який помер 01 грудня 2016 року (а.с.65-119) видно, що з заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулися онук померлого ОСОБА_2 (спадкоємець за заповітом) (а.с.68) та син померлого ОСОБА_1 (а.с.69). ОСОБА_10 донька померлого (другий спадкоємець за заповітом) подала заяву, де зазначила, що вона пропустила строк для прийняття спадщини за законом та за заповітом, після смерті батька, ОСОБА_6, також, зазначила, що для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом та за заповітом звертатись не буде та не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом сину померлого, ОСОБА_1 (а.с.102).

Згідно відповіді Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради № 8049 від 21.06.2017, яка була надана на запит Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, будинок № 54, станом на 31.12.2012, розташований по вул. Спогадів у м. Дніпропетровську належить: ОСОБА_6 в 29/50 частині, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.06.1979, виданого згідно рішення виконкому Самарської районної ради народних депутатів від 11.05.1979 № 475, зареєстрованого в КП "ДМБТІ" ДОР та записано в реєстрову книгу за № 364 за реєстровим № 19; ОСОБА_8 в 21/50 частині, на підставі ухвали народного суду Самарського району від 27.02.1981, зареєстрованого в КП "ДМБТІ" ДОР та записано в реєстрову книгу № 364 за реєстровим № 19 (а.с.15).

Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 від 06 липня 2017 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлямі, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Спогадів, буд. 54 після смерті 01 грудня 2016 року ОСОБА_6, у звязку з відсутністю в останнього правовстановлюючих документів на частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Спогадів, буд. 54 на імя спадкодавця (а.с.9).

Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 від 09 жовтня 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлямі, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Спогадів, буд. 54 після смерті батька 01 грудня 2016 року ОСОБА_6, у звязку з відсутністю в останнього правовстановлюючих документів на частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Спогадів, буд. 54 на імя спадкодавця (а.с.8).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі ОСОБА_3 міської ради про визнання права власності у порядку спадкування відмовлено (а.с.29-38).

Рішення суду мотивовано тим, що за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, а тому спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування, до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Також нічим не підтверджується втрата правовстановлюючих документів, неможливість отримання дубліката що не виключає можливість їх відновлення. Суд прийшов до висновку, що позивач не вичерпав всі можливості для оформлення спадщини у позасудовому порядку.

Згідно відповіді Комунального підприємства "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради № 12339 від 20.08.2018, яка була надана на запит Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Спогадів, буд. 54 містяться відомості про право власності за ОСОБА_11 29/50 частин на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.06.1979р., виданого Самарським РКГ, згідно рішення виконкому Самарської районної ради народних депутатів від 11.05.1979р. №475, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записана в реєстрову книгу № 364 за реєстровим № 19. Видати дублікат свідоцтва про право воласності на зазначене нерухоме майно не мають можливості, оскільки у разі втрати або зіпсування документа лише субєкт, що видав такий документ, може видати його дублікат. У разі ліквідації субєкта (припинення діяльності) видача дубліката документа здійснюється правонаступником відповідного субєкта або архівною установою (а.с.39).

Відповідно до відповіді Архівного управління Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів ОСОБА_3 міської ради від 25.09.2018р. № 03-44/С-460 наданої на запит ОСОБА_1 повідомили, що в архівному управлінні зберігається рішення виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 11.05.1979 № 475, але будинок по вул. Спогадів і прізвище ОСОБА_6 у ньому не зазначені (а.с.40).

Рішенням державного реєстратора на нерухоме майно ОСОБА_14, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_3 міської ради від 21 серпня 2018 року № 42634734 відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований м. Дніпро, вулиця Спогадів, будинок 54 за субєктом: ОСОБА_2 у звязку з тим, що рішення суду Самарського району м. Дніпропетровська від 27.02.1981 року не має відношення до заявника, подане рішення має пошкодження та креслення (а.с.41).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що спадкодавцю ОСОБА_6 належало на праві власності 29/50 частини будинку 54 по вулиці Спогадів в м. Дніпрі на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.06.1979р., виданого Самарським РКГ, згідно рішення виконкому Самарської районної ради народних депутатів від 11.05.1979р. №475, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записана в реєстрову книгу № 364 за реєстровим № 19. Спадкодавець ОСОБА_6 не зареєстрував своє право власності на виділене майно на підставі ухвали Народного суду Самарського району м. Дніпропетровська від 27.02.1981р., шляхом реєстрації даної ухвали у БТІ, тому залишився власником 29/50 частини домоволодіння.

В той же час, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на момент виникнення спірних відносин, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18.02.2002 за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від прав на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини п'ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли його онук ОСОБА_2 за заповітом і його син ОСОБА_1. ОСОБА_10 донька спадкодавця (другий спадкоємець за заповітом), з пропуском шестимісячного строку, звернулася до нотаріальної контори з заявою в якій не заперечувала проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом сину спадкодавця - ОСОБА_1

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги.

Позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на частину житлового будинку на імя спадкодавця.

При цьому Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595; глави 12, 13), передбачено, що нотаріус управі витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості і (або) документи повинні бути подані в строк, указаний нотаріусом. Проте цей строк не може перевищувати одного місяця.

Враховуючи, що судом встановлено втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно, їх відсутність у позивачів, не можливість їх відновлення та не можливості отримати дублікат для оформлення спадщини за вимогою нотаріуса, запитом адвоката, та інш., суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Умови для одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі у позивача відсутні, оскільки у нього відсутністні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, що і було підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтва.

Отже встановивши, що правовстановлювальних документів на спірну частину будинку немає і втрачена можливість отримання свідоцтва про право на спадщину за законом (за заповітом), суд доходить висновку, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, м. Дніпро, вул. Спогадів, буд. 54) право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, який помер 01.12.2016 року, на 4/50 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями №54, по вул. Спогадів у м.Дніпропетровськ, що складаються з приміщень: 2-2, площею 8,1м.кв.; .2-3, площею 8,6м.кв., 2-4, площею 8,9м.кв., 2-5, площею 22,8м.кв., прибудови А1-1, ганків а-3,а-2, господарсько-побутових будівель літ.В, Г, Д, Ж, Е, І, 1/2 частини літньої кухні Б.

Визнати за ОСОБА_1, (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, м. Дніпро, вул. Спогадів, буд. 54) право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 01.12.2016 року, на 25/50 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями №54, по вул. Спогадів у м.Дніпропетровськ, що складаються з приміщень: 2-2, площею 8,1м.кв.; .2-3, площею 8,6м.кв., 2-4, площею 8,9м.кв., 2-5, площею 22,8м.кв., прибудови А1-1, ганків а-3,а-2, господарсько-побутових будівель літ.В, Г, Д, Ж, Е, І, 1/2 частини літньої кухні Б.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков