АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/236/19Головуючий по 1 інстанції - Позарецька С.М.
Категорія: 310000000 Доповідач в апеляційній інстанції - Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Бондаренка С.І.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, шляхом зміни способу та розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що 08 липня 2014 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу з відповідачем у них народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 лютого 2012 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь позивача на утримання сина ОСОБА_6 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Цим же рішенням стягнуто аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років в розмірі 150 грн щомісячно.

З часу ухвалення судом вказаного рішення щодо аліментів доходи позивача суттєво зменшилися. На даний час позивач ніде не працює, оскільки у зв'язку із хворобою дитини, постійно про неї піклується і доглядає.

Вказує, що відповідач свої доходи приховує, а тому визначений судом розмір аліментів в твердій грошовій сумі підлягає зміні та вираженню у відсотковому розмірі у частці від доходів платника аліментів.

Крім того, зазначає, що їх спільна дитина має тяжкі захворювання та потребує постійного лікування. Діагноз захворювання сина - хронічний рецидивуючий обструктивний бронхіт в стадії ремісії, синдром сполучнотканинної дисплазії, плоско-вальгусні стопи. У зв'язку із чим йому рекомендовано постійний нагляд ортопеда та генетика.

Вказує, що витрачає значні кошти на лікування сина, водночас як відповідач матеріальної допомоги на його лікування не надає.

Крім того, збільшився прожитковий мінімум для дитини шестирічного віку, який складає 1944 грн у відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік».

На підставі викладеного, ОСОБА_4 просила суд збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки всіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду; стягнути з ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 800 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2018 року, з врахуванням ухвали суду від 22 грудня 2018 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

Змінено спосіб та розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 за заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 липня 2012 року на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено їх у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, - на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили.

Відізвано виконавчий лист, виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в розмірі 400 грн щомісячно на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 додаткові витрати у розмірі 500 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в сумі 704, 80 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що судом встановлено наявність підстав для зміни розміру аліментів, зокрема, шляхом зміни способу і збільшення їх розміру. Так, збільшився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, порівняно з 2012 роком; встановлена рішенням суду від 27.07.2012 року сума є недостатньою для розвитку дитини та задоволення її мінімальних потреб; збільшився вік дитини і вона, відповідно потребує більших витрат на харчування, одяг, навчання; матеріальний стан позивача не покращився, а відповідач є працездатним, інших утриманців, крім єдиного сина, не має.

Крім того, за результатами розгляду справи судом встановлені особливі обставини, у розумінні статті 185 СК України - спільна дитина ОСОБА_5 має ряд хвороб, що підтверджується доказами у справі, а тому суд вважав за доцільне стягувати з відповідача аліменти на додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 500 грн щомісячно і до досягнення нею повноліття. Такий розмір визначено судом з врахуванням передбачуваних витрат на реабілітацію дитини, її лікування, обстеження тощо у майбутньому.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, винесеним з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що жодних доказів про зміни в його матеріальному стані позивачем не надано, а зміни у законодавстві не є підставою для збільшення визначеного судом розміру аліментів.

Щодо стягнення додаткових витрат, то скаржник вказує, що позивач не зазначила чому вона вважає, що нього належить стягувати аліменти постійно, саме в розмірі 800 грн, щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття.

Відзиву на подану апеляційну скаргу до суду не надходило.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, сторони від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07.09.2011 року (актовий запис № 978).

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 липня 2012 року з ОСОБА_3 стягуються на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.07.2012 року.

14 серпня 2014 року постановою державного виконавця Соснівського ВДВС відкрито виконавче провадження №44430415 щодо виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. Постановою державного виконавця від 16.06.2017 року виконавчий лист №2/2314/2464/12, що виданий 05.06.2014 року, повернуто стягувачеві ОСОБА_4 на підставі поданої нею заяви від 12.06.2017 року. Крім того, у постанові від 16.06.2017 року визначено розмір боргу по аліментних платежах, який складає 13 350 грн.

Протягом часу з 01.09.2014 року по 31.12.2015 року, ОСОБА_4 отримувала тимчасову державну допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів на ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується даними довідки Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради.

Відповідно до довідки Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 від 12.06.2018 року, батько ОСОБА_5 учня 2-В класу, не бере участі у вихованні малолітньої дитини (навчальний заклад за час навчання сина не відвідує, не спілкується з учителями, не забирає дитину після занять додому, батьківські збори не відвідує та не бере участі в їх проведенні). Дитина за станом здоров'я потребує постійного нагляду матері.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір - 30 %).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 400 грн на ? частину всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання сина, посилаючись на погіршення її матеріального стану та зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину.

Однак, позивач не надала доказів на підтвердження змін в розумінні ст. 192 СК України, які б давали можливість змінити розмір аліментів. Не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я, як позивача, так і відповідача у справі.

Натомість відповідачем надано до суду квитанції, з яких вбачається, що з жовтня 2015 року ним сплачуються аліменти у розмірі більшому, ніж стягнуто рішенням суду від 27 лютого 2012 року, та починаючи із липня 2018 року відповідач сплачував аліменти у розмірі, що перевищував 900 грн.

Щодо посилань позивача на збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно частиною 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Таким чином, державний виконавець, при стягненні аліментів визначає мінімальний розмір аліментів з урахуванням внесених змін у ст. 182 СК України.

Щодо вимог позивача в частині зміни способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, то колегія суддів приходить до наступного висновку.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що відповідач офіційно не працює та має нерегулярний дохід, що не заперечується і сторонами у справі, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

До таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Згідно із частиною другою статті 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Звертаючись до суду із позовом в частині стягнення додаткових витрат на утримання сина, ОСОБА_4 просила стягнути з відповідача на її користь вказані витрати у розмірі 800 грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи це тим, що дитина має тяжкі захворювання та потребує постійного лікування. Діагноз захворювання сина - хронічний рецидивуючий обструктивний бронхіт в стадії ремісії, синдром сполучнотканинної дисплазії, плоско-вальгусні стопи.

Встановлено, що відповідно до інформації наданої КНП «Черкаська міська реабілітаційно-оздоровча поліклініка «Астра», ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходить курси реабілітації в Черкаській міській РОП «Астра» з 2011 року, вперше - у віці 3 місяці з діагнозом: синдром рухових порушень, пірамідна недостатність більше зліва. Після 1 року продовжував реабілітацію з затримкою мовленевого розвитку, синдромом пірамідної недостатності. В 3 роки встановлено діагноз: мінімальна мозкова дисфункція, моторна алалія, синдром пірамідної недостатності, плоско-вальгусні стопи. Продовжував курси реабілітації в РОП «Астра». У віці 5 років пройшов до обстеження у генетика, встановлено синдром сполучнотканинної дисплазії. Курси реабілітації в РОП «Астра» включали: масаж, ЛФК, заняття з логопедом, психологом, вихователем, нагляд лікарів невролога, ортопеда, педіатра, лікаря ЛФК, фізіотерапевтичні процедури, симптоматичне медикаментозне лікування. Заклад надає реабілітаційні послуги безкоштовно. Зараз дитині 6 років 10 місяців. Діагноз: синдром сполучнотканинної дисплазії, плоско-вальгусні стопи. Рекомендований подальший нагляд ортопеда, генетика за місцем проживання.

Згідно висновку центру органних захворювань НДСЛ «Охматдит» від 19 грудня 2017 року ОСОБА_5 має хронічний рецидивуючий обструктивний бронхіт в стадії ремісії. ДН 0ст. Синдром дисплазії сполучної тканини. Рекомендовано спостереження педіатра, алерголога за місцем проживання, ЛФК, масаж постійно, симптоматична терапія за показами.

Крім того, позивачем надано до суду виписку №548 від 24.11.2017 року, виписку №650 від 12.01.2018 року, виписку №85 від 20.03.2018 року, виписку №215 від 18.05.2018 року, талон на отримання результатів дослідження від 08.11.2017 року, замовлення медичних послуг від 11.01.2018 року, два замовлення від 08.11.2017 року, виписку №4344 від 16.10.2018 року, виписку №338 від 10.07.2018 року, довідку від 19.10.2018 року, заключення спеціаліста від 23.08.2018 року.

Відповідно до статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином судом встановлено, що дитина з народження має захворювання, які наявні в нього і до цього часу, у зв'язку із чим потребує постійного нагляду лікарів-спеціалістів.

Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Однак, позивач не надала до суду доказів призначення медикаментозного або процедурного лікування, які б були призначені лікарем для постійного застосування або здійснення, що б дало можливість суду визначити суму додаткових витрат на утримання дитини щомісячно та до досягнення повноліття. Обґрунтованість визначення позивачем суми таких витрат саме в розмірі 800 грн жодними належними та допустими доказами не підтверджено.

Тому необхідність стягнення додаткових витрат щомісяця позивач не довела.

Крім того, позивач не просила суд стягнути з відповідача фактично понесені витрати, а надані нею чеки на придбання ліків не підтверджуються будь-якими призначеннями лікарів. Курси реабілітації в РОП «Астра» були здійснені безкоштовно, та відповідно до інформації наданої даним закладом рекомендовано спостерігатися ортопедом та генетиком.

Таким чином, у зв'язку із тим, що позивач не надала відповідний розрахунок додаткових витрат, який би узгоджувався з довідками медичних установ щодо необхідності та обов'язковості проведення лікування або відновлюваної терапії в подальшому з урахуванням характеру захворювання дитини, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 листопада 2018 року -скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, шляхом зміни способу та розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: