Постанова

Іменем України

02 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 576/1648/16-ц

провадження № 61-33942св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ,

відповідачі: Глухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Головне управління Державної казначейської служби України у Сумській області,

треті особи: ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , подану представником - ОСОБА_5 , на рішення апеляційного суду Сумської області від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Левченко Т. А., Криворотенка В. І.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У липні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, треті особи: ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець ОСОБА_4. , про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням апеляційного суду Сумської області від 03 червня 2015 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь

ОСОБА_3. грошову компенсацію в сумі 184 550,00 грн. Під час виконання вказаного судового рішення державним виконавцем Глухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Сумській області було проведено опис і арешт належного позивачу, як боржнику, майна в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого по АДРЕСА_1, де він здійснює підприємницьку діяльність.

Було описано майно, яке не належало позивачу на праві власності, як боржнику у виконавчому провадженні, так як було передано для подальшої реалізації іншою ФОП ОСОБА_4 . Вказані обставини встановлені рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 лютого 2016 року, яким виключено з акта опису та арешту те майно, яке йому не належало. Крім того, ухвалою апеляційного суду Сумської області від 01 липня 2016 року визнано неправомірними дії державного виконавця Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області в частині відмови оглянути документи про прийняття ФОП ОСОБА_3. товару під реалізацію і складанні акта опису та арешту майна від 17 листопада 2015 року під час вчинення виконавчих дій.

Внаслідок неправомірних дій посадової особи відділу державної виконавчої служби йому, як фізичній особі-підприємцю, що здійснює господарську діяльність, була завдана майнова шкода у вигляді збитків, які виразились у численних пошкодженнях товару, що були виявлені ним після повернення вилученого майна, на загальну суму 16 598,67 грн, а також позивач зазнав майнової шкоди у вигляді упущеної вигоди, яка полягає у неотриманні ним доходів від реалізації майна, яке за звичайних обставин, якби не було описано та арештовано, могло бути реалізоване, розмір якої він оцінив у сумі

293 640,00 грн.

Позивач просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь шляхом списання Державною казначейською службою України коштів на вказану суму зі спеціально визначеного для цього рахунку.

Внаслідок вищевказаних неправомірних дій державного виконавця позивачу була завдана і моральна шкода, так як протягом семи місяців він переймався за схоронність і цілісність вилученого майна, порушився звичний ритм його життя, оскільки для відновлення своїх прав він був змушений звертатися до суду, а також після повернення майна він виявив його пошкодження і розкомплектованість, що спричинило йому душевні страждання.

ОСОБА_3 просив стягнути на свою користь за рахунок Державного бюджету України заподіяну йому моральну шкоду, розмір якої він оцінив у 15 000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_3 . 15 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами шляхом списання коштів з відповідного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ФОП ОСОБА_3 .

149,61 грн судового збору.

Частково задовольняючи позов щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області під час складання акта опису і арешту майна за місцем роботи боржника ОСОБА_3 останньому завдано моральної шкоди, яку суд визначив у розмірі 15 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції послався на її необґрунтованість.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_5. задоволено частково.

Апеляційну скаргу Шосткинської місцевої прокуратури Сумської області задоволено.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 14 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які повинні бути залучені до участі у справі, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Додатковим рішенням апеляційного суду сумської області від 19 вересня

2017 року стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь прокуратури Сумської області судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 606,32 грн.

Повернуто прокуратурі Сумської області з Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 2 971.31 грн, як надміру сплачену 31 березня

2017 року згідно з платіжного доручення № 476.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

27 червня 2017 року представник ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_5 через засоби поштового зв`язку подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Сумської області від 07 червня 2017 року та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позиція суду апеляційної інстанції про те, що до участі у справі повинна бути залучена, як співвідповідач, Державна казначейська служба України є помилковим, оскільки безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду може здійснювати і відповідний територіальний орган Казначейства.

Доводи інших учасників справи:

У вересні 2017 року від Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області до Вищого спеціалізованого суду України надійшли заперечення, у яких просить касаційну скаргу відхилити, а рішення апеляційного суду Сумської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Глухівського міськрайонного суду Сумської області.

У жовтні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 07 червня 2019 року № 631/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-33942св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 07 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченнях на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи:

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 03 червня 2015 року при поділі майна між подружжям стягнуто з ОСОБА_3 на користь

ОСОБА_3. грошову компенсацію в розмірі 184 550,00 грн.

На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист, за яким постановою старшого державного виконавця Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 15 червня 2015 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3. грошової компенсації в розмірі 184 550,00 грн.

17 листопада 2015 року під час виконавчих дій державний виконавець провів опис та арешт майна, яке знаходилось в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований по АДРЕСА_1, де ОСОБА_3 здійснює підприємницьку діяльність, про що був складений відповідний акт опису й арешту майна.

Описане майно було прийнято на відповідальне зберігання представником стягувача ОСОБА_2 , який під підпис був попереджений про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 15 лютого 2016 року, яке набрало законної сили, із акта опису та арешту майна від

17 листопада 2015 року, складеного державним виконавцем відділу ДВС Глухівського міськрайонного управління юстиції, було виключено майно.

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 01 липня 2016 року визнано неправомірними дії державного виконавця Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області в частині відмови оглянути документи про прийняття ОСОБА_3. товару під реалізацію та в частині складання акта опису і арешту майна від 17 листопада 2015 року під час вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом по цивільній справі з приводу примусового виконання рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11 березня 2015 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (стаття 1 зазначеного закону).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державне підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство), юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 3 зазначеного закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від

15 квітня 2015 року, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно зі статтею 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з висновком, наведеним у рішенні Конституційного Суду України

№ 12/рп-2001 від 03 жовтня 2001 року, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів.

Аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 липня 2018 року справа

№ 907/769/17.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій)суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення по справі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем неповно визначено суб`єктний склад учасників справи, оскільки співвідповідачем у цій справі має бути Державна казначейська служба України. Суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду позбавлений процесуальної можливості залучення до участі у справі співвідповідачів.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи заявника про помилковість висновку суду апеляційної інстанції про незалучення, як співвідповідача, до участі у справі Державну казначейську службу України, оскільки безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду може здійснювати і відповідний територіальний орган Казначейства є безпідставними та суперечать правилам чинного законодавства.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду Сумської області від 07 червня

2017 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , подану представником - ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко