ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1027/19 Справа № 189/1416/17 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К.С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", яке з 21 травня 2018 року змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 22 січня 2007 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено договір б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 5.000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказували, що відповідно до п.п.3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Зазначали, що ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, суму кредиту не повернув, внаслідок чого станом на 31 серпня 2018 року допустила заборгованість у загальному розмірі 17.174 грн. 49 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 2.051 грн.73 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 13.828 грн.74 коп.; а також штрафів 500 грн. (фіксована частина), 794 грн.02 коп. (процентна складова), яку вони просять стягнути з відповідача.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" залишені без задоволення.

В апеляційні скарзі позивач АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що кредит був наданий, а вони при зверненні до суду із позовом довели наявність заборгованості, надавши відповідні докази,та звернулись з даним позовом в межах строку позовної давності.

16 січня 2019 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за її відсутності, в якому вона просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, 22 січня 2007 року, відповідно до заяви ОСОБА_2 на отримання кредиту, сторони домовилися про надання відповідачу грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку НОМЕР_1 в розмірі 2.000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.9). Згідно вказаної заяви кредитну картку ОСОБА_2 отримано 22 січня 2007 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с 4-8) відповідач останній самостійний платіж здійснила 05 грудня 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з даним позовом за межами законодавчо визначеного строку позовної давності, а відповідач подала відповідну заяву про застосування наслідків його спливу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За правилами статей 526,530,610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ч.1 ст.266 ЦК України).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду №14-10цс18.

З матеріалів справи вбачається, що останній визнаний платіж здійснено ОСОБА_2 саме 05 грудня 2013 року, тарифами обслуговування кредитних карт, а саме: картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" передбачено погашення боргу шляхом внесення щомісячних платежів, тому перебіг відліку строку позовної давності почався з січня 2017 року, коли відповідач не здійснив черговий платіж, з позовом банк звернувся 29 вересня 2017 року, тобто з пропуском строку передбаченого ч.1 ст.257 ЦК України.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності (а.с.74), висновок суду першої інстанції про відмову в позові з підстав пропуску строку позовної давності є обґрунтованим.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції витребовував від позивача належні та допустимі докази, з яких би можна було встановити здійснення оплат за спірним кредитним договором 29 серпня 2014 року, 24 жовтня 2014 року та 02 березня 2015 року.

З деталізованої виписки за карткою НОМЕР_1 виданої саме на підставі заяви від 22 січня 2007 року не вбачається, що останні оплати були здійснені саме 29 серпня 2014 року, 24 жовтня 2014 року та 02 березня 2015 року.

02 березня 2015 року було здійснене автоматичне погашення простроченої заборгованості саме за карткою № НОМЕР_1 та воно не може слугувати доказом переривання перебігу строку позовної давності (а.с.107-112).

Оплат за 29 серпня 2014 року, 24 жовтня 2014 року з деталізованої виписки за карткою НОМЕР_1 взагалі не вбачається, а включення оплат за ці дати в розрахунок заборгованості наданий банком до позовної заяви (а.с.4-8) не можуть бути прийняті до уваги, оскільки оплата 29 серпня 2014 року та 24 жовтня 2014 року шляхом поповнення картки в терміналі самообслуговування була здійснена за карткою НОМЕР_2 (а.с. 93-94).

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі стосовно безпідставного застосування судом першої інстанції строку позовної давності є хибними.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову,не можуть біти прийняті до уваги у зв'язку з їх недоведеністю.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.