Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 527/1415/13-ц

провадження № 61-17677св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката ОСОБА_5 як представника ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2017 року в складі колегії суддів: Обідіної О. І., Пікуля В. П., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, уточнивши який просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 14 березня 2013 року, в розмірі 95 094,75 грн і складається з: 6 143,82 грн заборгованості за кредитом, 38 126,05 грн заборгованості за процентами, 1 672,68 грн заборгованості з комісії, 49 976,21 грн пені, 500 грн штрафу (фіксованої частини), 4 819,81 грн штрафу (процентної складової).

Позовна заява мотивована тим, що 05 березня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № PLXRRX10405093, за умовами якого ОСОБА_4 надано кредит у розмірі 11 615,87 грн зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості, на строк до 26 березня 2009 року.

Судовим наказом Глобинського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2008 року задоволено вимоги банку до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в розмірі 6 621,22 грн.

У результаті неналежного виконання позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість, яку банк просив стягнути на свою користь.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року в задоволенні позову банку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю заявлених банком вимог щодо укладання між сторонами кредитного договору.

Додатковим рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 02 вересня 2016 року стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 4 тис. грн витрат, понесених на правову допомогу, та 6 930 грн витрат, пов'язаних із проведенням судово-почеркознавчої експертизи.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано не вирішенням питання про судові витрати у справі.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2017 року рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року скасовано, позов банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 26 232 грн відсотків за користування кредитом та 2 тис. грн пені.

Рішення апеляційного суду з посиланням на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, мотивовано тим, що між сторонами укладено кредитний договір, умови якого позичальник виконує неналежним чином, а тому банк має право на одержання від позичальника передбачених договором процентів від суми позики та пені за неналежне виконання його умов у межах позовної давності, про застосування якої просив відповідач.

У касаційній скарзі, поданій 04 квітня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, адвокат ОСОБА_5 як представник ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2017 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апеляційний суд не звернув уваги на те, що банк використав своє право на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду із заявою про видачу судового наказу, а тому втратив вправо нараховувати проценти та пеню, які передбачені договором з моменту винесення судового наказу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Глобинського районного суду Полтавської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

13 квітня 2018 справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Апеляційний суд установив, що 05 березня 2007 року шляхом підписання заяви позичальника між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № PLXRRX10405093, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 11 615,87 грн зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості, терміном повернення до 26 березня 2009 року.

На виконання умов заяви позичальника банк відкрив рахунок НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, винагородою та іншими платежами.

У період з 24 квітня 2007 року по 01 квітня 2008 року ОСОБА_4 виконувала умови укладеного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 в подальшому умов кредитного договору та з підстав, передбачених частиною другою статті 1050 та частиною другою статті 1054 ЦК України, 03 жовтня 2008 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із заявою про дострокове повернення суми кредитушляхом видачі судового наказу.

Судовим наказом Глобинського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2008 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 6 621,22 грн заборгованості за кредитним договором, яка складалася з: 6 143,82 грн заборгованості за кредитом, 196,27 заборгованості за процентами за користування кредитом, 278,78 грн заборгованості з комісії за користування кредитом, 2,35 грн пені.

Звертаючись до суду з цим позовом, банк просив стягнути з відповідача на свою користь 101 715,97 грн заборгованості станом на 14 березня 2013 року, що складається з: 6 143,82 грн заборгованості за кредитом, 38 322,32 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 1 951,46 грн заборгованості з комісії, 49 978,56 грн пені, 500 грн штрафу (фіксованої частини), 4 819,81 грн штрафу (процентної складової).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

АТ КБ «ПриватБанк»у 2008 році використав своє право на дострокове стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та змінив на власний розсуд строк виконання зобов'язання за договором з 26 березня 2009 року на 20 жовтня 2008 року, тому саме з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі, і право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинилися.

У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Ураховуючи наведене, підстави для покладення на відповідача обов'язку сплатити на користь позивача заборгованість за кредитом, у тому числі стягнуту судовим наказом, відсотками за користування кредитом, з комісії, штрафів та пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, відсутні.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, а тому оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Керуючись статями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 як представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 22 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. І. Крат

В. П.Курило