ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/3112/18
Провадження № 22-ц/4820/1604/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2019 року, суддя Бондар О.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітнього сина,

встановив:

В травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на користь повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування доводів зазначила, що їх спільний з відповідачем син, ОСОБА_4 , який досяг повноліття, з 01.09.2017 року навчається за кошти фізичних або юридичних осіб в Івано-Франківському національному медичному університеті за денною формою навчання.

Відповідач ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує такої допомоги, не надає.

У зв`язку з цим просила суд стягнути з батька дитини, ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно з дня подання позовної заяви і до закінчення терміну навчання та до досягнення сином двадцяти трьох років.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2019 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_5 в сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 11 травня 2018 року, на період навчання сина в Державному вищому навчальному закладі «Івано-Франківський національний медичний університет» до досягнення сином двадцяти трьох років. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 768 гривні 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування доводів скарги зазначив, що на запит адвоката в університет, де навчається його син, було повідомлено про відрахування ОСОБА_3 у серпні 2018 року з числа студентів за невиконання навчального плану, однак у вересні 2018 року його було повторно зараховано. У зв`язку з цим позивач мала право на звернення до суду з таким позовом лише у вересні 2018 року.

Вказав, що він не має постійного місця роботи, а його нестабільний дохід складає приблизно 3000 грн. на місяць, при цьому він добровільно надає кошти на утримання сина. Крім того, позивач щомісячно отримує 500 грн. з пенсії матері апелянта для потреб повнолітнього сина.

На думку апелянта рішення суду про стягнення з нього всієї суми заробітку є незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши докази в справі, враховуючи зміст позовних вимог та доводи апеляційної скарги апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який було розірвано 12 липня 2006 року (а.с. 10).

Повнолітній син сторін, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в Івано-Франківському національному медичному університеті денної форми навчання з 01.09.2016 року за кошти фізичних або юридичних осіб (зарахований одразу на другий курс). У серпні 2018 року його було відраховано зі складу студентів університету за невиконання навчального плану, однак у вересні 2018 року його було повторно зараховано на третій курс навчання (а.с. 51).

За договором про надання освітніх послуг від 12.08.2016 року, укладеним між ОСОБА_5 та ДВНЗ «Івано-Франківський національний медичний університет», вартість навчання (2016-2021 н.р., ступінь «Спеціаліст», «Лікувальна справа») за денною формою навчання складала 110 000 грн. (а.с. 121-122).

Відповідно до квитанції № 7 від 12.08.2016 року за другий курс навчання ОСОБА_5 було сплачено 22 000 грн. (а.с. 126).

За договором про надання освітніх послуг від 12.09.2018 року, укладеним між ОСОБА_5 та ДВНЗ «Івано-Франківський національний медичний університет», вартість навчання (2018-2022 н.р., ступінь «Магістр», «Медицина») за денною формою навчання складала 120 000 грн. (а.с.123-125).

Відповідно до квитанції від 12.09.2018 року за перший семестр третього курсу ОСОБА_5 було сплачено 15 000 грн. (а.с. 127).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції врахував матеріальне становище позивача та відповідача, який працює водієм автомобіля, здійснює перевезення вантажів по Україні та за її межами і має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3000 грн. на місяць. На підтвердження вказаного суд посилався на дані Державної прикордонної служби України щодо кількості перетинів ОСОБА_1 Державного кордону України за період з 18 квітня 2016 року до 11 травня 2019 року.

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Доводи апелянта про те, що позивач мала право на подання позову не у травні 2018 року, а у вересні 2018 року, коли повнолітнього сина було поновлено на навчанні в університеті, є необґрунтованими з огляду на наступне.

В серпні 2018 року ОСОБА_5 був відрахований з ДВНЗ «Івано-Франківський національний університет», однак вже у вересні 2018 року його було поновлено для навчання повторно (а.с. 51).

У зв`язку з цим подання у травні 2018 року позовної заяви відповідало дійсним обставинам справи.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що повнолітній син сторін, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у ДВНЗ «Івано-Франківський національний медичний університет» за кошти фізичних (або юридичних) осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

В правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6?1296цс15 зазначено, що при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 478/2108/16-ц та від 29 січня 2018 року у справі 622/373/16-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, потреба ОСОБА_3 у матеріальній допомозі підтверджується витратами на навчання у вищому навчальному закладі (а.с. 126, 127).

Матеріали справи не містять даних щодо наявності у ОСОБА_1 інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; відсутні факти незадовільного стану його здоров`я тощо.

Із зазначеного слідує, що у ОСОБА_1 існує обов`язок надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який її потребує.

Згідно з ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позову, врахувавши при цьому вартість навчання та потребу у зв`язку з цим повнолітнього сина у матеріальній допомозі.

Справа не містить об`єктивних даних щодо неможливості ОСОБА_1 сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 3000 грн., а його посилання на цю обставину доказами не підтверджена.

З урахуванням вищезазначених вимог СК України та встановлених судом обставин справи, провівши оцінку доказів у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд обґрунтовано визначив розмір аліментів та можливість їх сплати відповідачем щомісячно.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції і зводяться виключно до переоцінки доказів без обґрунтування обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Судді Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

Т.О. Янчук