"23" серпня 2019 р. Справа № 363/3603/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2019 року Вишгородського районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді: Чіркова Г.Є.,

при секретарі: Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та встановлення права користування,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі № 363/3603/17, стягувачем в якій є ОСОБА_2 , а боржниками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..

В заяві ОСОБА_1 порушує питання про визнання виконавчого листа №363/3603/17 виданого 25 лютого 2019 року таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 встановила свої замки у двері виділених їй кімнат та відмовилась виготовляти дублікати ключів від старих замків. Зазначає, що виконання рішення суду шляхом передачі комплекту ключів від замкнених дверей і замків згаданих приміщень та споруд є неможливим, коли сам будинок частково знищений пожежею, що унеможливлює виконання рішення суду.

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в суді заяву підтримали, просили про її задоволення.

Стягувачка проти заяви заперечила, посилаючись на те, що боржники рішення в добровільному порядку не виконують, перешкоджають їй у користуванні виділеними судом їй кімнатами. Вона декілька разів намагалась мирно з ними вирішити всі питання, однак все закінчується сварками й викликом поліції. Відповідачі кожного разу чинять їх перешкоди у користуванні кімнатами та добровільно виконати рішення не бажають.

Представник стягвача ОСОБА_5 Т.О. в суді проти заяви заперечили в повному обсязі, просила в її задоволенні відмовити.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 грудня 2018 року, яке набрало законно сили, встановлено порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 й надати в користування та володіння ОСОБА_2 житлові кімнати 1-3 площею 22,4 кв.м. та 1-4 площею 11,3 кв.м. з правом проходу через житлову кімнату 1-2. Приміщення 1 (тамбур), 1-1 (передпокій), 1-6 (котельня), 1-7 (кухня), а також надвірні споруди: господарські будівлі зблоковані «В», погріб під частиною будівлі «В/погр», убиральню «Г», яму вигрібну «І», колодязі інженерних мереж «ІІ», ворота № 3, огорожу № 6, хвіртку № 7 та земельну ділянку необхідну для обслуговування житлового будинку й прибудинкових споруд залишити в спільному користуванні співвласників. В частині позовних вимог щодо виділення в користування та володіння приміщень і споруд відмовлено. Усунено перешкоди ОСОБА_2 в користуванні вказаним вище й зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 житловим будинком АДРЕСА_1 та господарськими спорудами й земельною ділянкою під ними в тому числі шляхом передачі комплекту ключів від замкнених дверей і замків згаданих приміщень та споруд.

25 лютого 2019 року на підставі вказаного рішення Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчі листи, на підставі яких 30 липня 2019 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з його примусового виконання.

30 липня 2019 року боржниками направлено вимогу державного виконавця Вишгородський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській областіТимченко К.І. про необхідність з`явитися для вирішення питання виконання рішення суду.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Статтею 129-1 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 18 ЦПК України передбачено обов`язковість судових рішень.

Зокрема, за змістом вказаних вимог Закону передбачено, що всі судові рішення, які набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службоих осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ, право на виконання остаточного судового рішення є окремим елементом права на суд. В рішенні у справі «Immobiliare Saffi v.Italy» від 28.07.1999 Суд вказав, що коли внутрішнє законодавство держави допускає невиконання остаточного судового рішення на шкоду одній із сторін, право на судовий розгляд стає ілюзорним. Неприпустимо, щоб ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, докладно описувала процедурні гарантії, надані сторонам, такі як публічність, справедливість, ефективність розгляду, і при цьому не забезпечила виконання судового рішення. Тлумачення ст. 6 вказаної Конвенції, лише як такої, що гарантує право на доступ до суду та проведення судового розгляду, може призвести до ситуації, несумісних з принципом верховенства права.

Виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового розгляду у сенсі ст. 6 вказаної Конвенції. Провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. рішення Суду у складі Великої палати «Scordino v.Italy». Таким чином, виконавче провадження не можу бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження потрібно розглядати як цілісний процес (див. рішення Суду у справі «Крутько проти України № 2» від 27.11.2008 року.

За таких умов слід діти висновку, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для виконання та в розумінні зазначених вище норм Закону повинно бути виконано з метою забезпечення ефективного та реального захисту прав та інтересів людини.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Встановлено, що виконавчий лист у справі видано правомірно на підставі рішення суду, а відтак воно підлягає виконанню в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Доводи заяви про неможливість виконання рішення суду на вимогах закону не ґрунтується й суперечать змісту і суті судового рішення, яке набрало законної сили й підлягає обов`язковому виконанню.

Водночас всі питання з приводу виконання рішення суду мають вирішуватися державним виконавцем в порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в суді не встановлено, а тому заява про це задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись статтями 260, 432 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні заяви відмовити.

Повний текст ухвали складено 28 серпня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя