Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
12 квітня 2019 року Новотроїцький районний суд
в складі головуючого судді - Тимченко О. В.
секретар судового засідання - Овсяннікова Т.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання,визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки,-
Рішенням суду 07 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На рішення суду позивач ОСОБА_1 подала апеляцію.

18 березня 2019 року по даному позовному провадженню апеляційним судом винесено ухвалу про повернення справи до Новотроїцького районного суду Херсонської області для усунення недоліків,оскільки встановлено,що суд досліджував докази, але не прийняв рішення по одній з позовних вимог,а саме вказується на те,що зі змісту первісного позову вбачається,що заявлена вимога про розірвання договору оренди, а в серпні 2018 року подана заява про зміну предмету і підстав первісного позову, а саме просила визнати недійсним договір оренди з тих підстав,що під час його укладення відповідач не узгодив з нею істотних умов договору.

В ухвалі від 02 серпня 2018 року суд прийняв заяву позивачки про зміну предмету позову. При цьому слід зазначити,що порушене позивачкою питання про визнання правочину недійсним з підстав, зазначених нею в зміненій позовній заяві, з приводу якого заявником надавалися пояснення, судом залишилися без розгляду.

Справа повернута до Новотроїцького суду 08.04.2019 року.

Розгляд провадження призначено 12 квітня 2019 року.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_3 висловила думку про необхідність винесення додаткового рішення.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 до суду не з»явився, надав заяву про слухання справи без нього.

Вислухавши пояснення представників сторін,дослідивши матеріали справи слід прийти до наступних висновків.

На виконання ухвали апеляційного суду суд знову, дослідивши обставини справи, встановив, що ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про розірвання договору оренди землі 16.05.2018 року,в судовому засіданні позовні доповнила вимогою про визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації його. Вимоги підтримала і пояснила,що звернулася в суд з вищеозначеним позовом до вказаного відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, вона є власником земельної ділянки загальною площею 4,2469 га, кадастровий номер :03:006:0025, яка розташована на території Воскресенської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області та проведена державна реєстрація 03.10.2007 року договору оренди вищевказаної земельної ділянки, строком на 20 років , за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯБ № 885590 від 4.07.2007 р, реєстраційний номер 244.

В лютому 2018 року відповідач погодився достроково розірвати договір оренди.

В березні - квітні 2018 року між ними виникли непорозуміння та відповідач відмовився його розірвати. Вважає даний правочин недійсним,як не відповідаючий її внутрішній волі,свободі вибору, оскільки вона не давала згоду на укладення договору оренди землі на строк 20 років, договір підписувала поспіхом на вулиці,довірившись відповідачу. Просить визнати недійсним вказаний вище договір оренди землі, який є незаконним,що під час укладання відповідач не узгодив з нею істотних умов договору.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала.

Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_5,лише додав,що при підписанні договору присутній не був, все відомо зі слів дружини.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 03.10.2017 року дійсно було укладено договір оренди земельної ділянки, який ОСОБА_1 особисто підписала на вулиці біля його автомобілю. На першому аркуші вказаного договору, який підписувала остання, виділеним шрифтом вказано строк дії договору двадцять років, не помітити який неможливо. Надає копії договорів з іншими орендодавцями,які також уклали з ним правочин на 20 років. В судовому засіданні пропонував ОСОБА_1 укласти мирову угоду, та зменшити строк дії договору до 7 років, але вона не погодилася,обвинувативши його у навмисному обмані. В задоволенні позову просив відмовити.

Представник позивача ОСОБА_4 зайняв аналогічну позицію.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 2-4 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до вимог ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.

Як роз»яснено в п.19,п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про визнання правочину недійсним» - помилка внаслідок власної недбалості, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки,ознакою обману є умисел у діях однією зі сторін правочину. Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином слід прийти до висновку,що предметом судового розгляду є позовні вимоги про розірвання договору оренди, про визнання його недійсним та скасування державної реєстрації. Виниклі правові відносини є цивільними, земельними і регулюються наступними нормами права.

За положеннями п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 вказаного Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ч.3 ст.203 вказаного Кодексу закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч.1 ст.626 вказаного Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст.6 вказаного Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Відповідно до ст.629 вказаного Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.792 вказаного Кодексу відносини щодо найму/оренди/ земельної ділянки регулюються Законом.

Згідно з ч.2 ст.651 вказаного Кодексу договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках,встановлених договором або законом.

Відповідно до п."в" ст.5 ЗК України земельне законодавство базується на принципі невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землю, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.21 Закону України "Про оренду землі" з наступними змінами: орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Відповідно до ст.23 вказаного Закону орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Згідно з ст.30 вказаного Закону зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2469 га, кадастровий номер :03:006:0025, яка розташована на території Воскресенської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ№885590 виданий 04.07.2007 року та 03 жовтня 2017 року уклала з відповідачем договір оренди земельної ділянки строком на 20 років та цього ж числа проведена державна реєстрація. Ці обставини сторонами не заперечуються,отже не підлягають доведенню. Позивач не згодна тільки з тим,що договір оренди земельної ділянки було укладено на строк 20 років.

Суд прийшов до висновку,що відповідач не довела суду,що була обманута чи помилилася стосовно умов укладеного договору , а саме,що не укладала договору оренди своєї земельної ділянки з відповідачем на строк 20 років,що взагалі мала бажання своїми силами та силами членів сім»ї обробляти земельну ділянку.

ОСОБА_1 не заперечувала, що підписала договір оренди своєї земельної ділянки, що в зміст не вникала, адже довіряла орендатору, тобто вона схвалювала сам факт укладення договору оренди. Про такий висновок свідчать і обставини, що встановив суд про момент виникнення спору: договір укладено 3 жовтня 2017 року, до суду звернулася 16.05.2018 року, в позові вказує, що тільки з лютого 2018 року виникли пропозиції про його розірвання та згодом і сам спір.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна зі сторін повинна довести суду ті обставини,на які вона посилається.

Виходячи з аналізу наданих доказів суд приходить до висновку,що позивач не довела суду факт,що під час укладення договору відповідач не узгодив з нею істотних умов договору, а саме строку дії договору. Відповідач Бондаренко суду пояснював,що між ними було укладено договір оренди 03.10.2017 року,вона його підписала особисто,що нею не заперечується, виділеним шрифтом вказується строк дії договору 20 років,тому вважає,що вона помітила строк дії договору і наразі намагається односторонньо відмовитися від виконання зобов»язання, що відповідно до положення ст.525 ЦК України не допускається.

Отже в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі сільськогосподарського призначення від 03 жовтня 2017 року площею 4,25 га,що розташована на території Воскресенської сільської Ради Новотроїцького району Херсонської області,про визнання його недійсним,скасування державної реєстрації договору, слід відмовити.

Керуючись ст.270 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення його вступної та резолютивної частини шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя О.В. Тимченко