Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 2-1978/11

провадження № 61-13790св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Коломієць Євген Євгенович,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави у складі судді Андрієнко Г. В. від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Лобова О. А., Акопян В. І. від 07 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що йому на праві особистої власності належать нежитлові приміщення на АДРЕСА_1 загальною площею 367,9 кв. м, які складають 2/25 частини вказаного будинку і розташовані на першому його поверсі. ОСОБА_2 належить 1/20 частини нежитлового приміщення (підвальне приміщення колишнього складу) в цьому ж будинку загальною площею 228,2 кв. м.

З дня придбання зазначеного житлового приміщення і по теперішній час відповідач не здійснював належну експлуатацію своєї частки нежитлового приміщення, не цікавився станом побутових комунікацій, що призвело до руйнування не лише побутових комунікацій, але і значного погіршення технічного стану всього першого поверху будинку. Дані обставини перешкоджають позивачу, як власнику 2/25 частини нежитлових приміщень зазначеного будинку, належним чином користуватися своєю власність та мати від її експлуатації прибутки, що завдає йому як матеріальних збитків так і моральної шкоди.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнення позовних вимог, просить зобов`язати ОСОБА_2 вчинити дії по усуненню перешкод в користуванні ОСОБА_1 , як власником і споживачем нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 , шляхом приведення належних йому 1/20 частини нежитлового приміщення (підвальної частини будинку АДРЕСА_1 ) у належний технічний стан, відповідно до чинних санітарних, протипожежних та будівельних норм; стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в сумі 200 000 грн та завдані збитки в сумі 75 642,80 грн, заподіяні внаслідок неналежного утримання відповідачем належної йому частки нежитлового приміщення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 вчинити дії по усуненню перешкод у користуванні ОСОБА_1 , як власником нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 , шляхом приведення належних ОСОБА_2 1/20 частини нежитлового приміщення (підвальної частини будинку АДРЕСА_1 ) у належний технічний стан, відповідно до чинних санітарних, протипожежних та будівельних норм.

У задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки відповідач не підтримує підвальне приміщення в належному стані, що може призвести до руйнації не тільки нежитлових приміщень позивача, а житлового будинку в цілому, то останній зобов`язаний привести належну йому частину підвального приміщення в належний санітарний стан. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків та моральної шкоди, суд виходив із їх недоведеності належними та допустимими доказами.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позову про стягнення збитків в сумі 75 642,80 грн, заподіяних внаслідок неналежного утримання приміщення відповідачем та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не в повному обсязі дослідили матеріали справи та не надали належної оцінки акту прийому-передачі виконаних робіт від 30 грудня 2008 року на суму 75 642,80 грн. Судом апеляційної інстанції не було повідомлено позивача про час і місце розгляду справи, що позбавило його права на належний судових захист та надання додаткових пояснень щодо фактичних обставин справи.

Узагальнені доводи заперечення на касаційну скаргу

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_2 на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень судів попередніх інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 2-1978/11 з Октябрського районного суду м. Полтави.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2017 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Відповідно до статей 158, 304 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, тобто в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 74-76 ЦПК України 2004 року.

Частинами третьою, четвертою, п`ятою статті 74 ЦПК України 2004 року передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України 2004 року судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Із матеріалів справи вбачається, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції, призначений на 07 листопада 2016 року, відбувся у відкритому судовому засіданні без участі позивача ОСОБА_4 та його представника Коломійця Є. Є . Відомості про повідомлення позивача та його представника судом апеляційної інстанції про дату, час і місце судового розгляду, в матеріалах справи відсутні.

Надіслана апеляційним судом судова повістка про розгляд справи 07 листопада 2016 року, адресована ОСОБА_1 , повернулася до суду з відміткою поштової служби «за закінченням терміну зберігання», що не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду, тобто фіксація отримання позивачем кореспонденції відсутня.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), зазначене не є належним повідомленням про дату судового засідання.

Інформація про відстеження поштових відправлень на офіційному веб-сайті УДППЗ «Укрпошта», яка міститься в матеріалах справи, не є для суду належним доказом вручення позивачу конкретного поштового відправлення, оскільки не відповідає встановленому законом порядку вручення судової повістки.

Частиною шостою статті 74 ЦПК України 2004 року передбачено, що особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Доказів використання судом апеляційної інстанції інших засобів зв`язку для поінформування позивача та його представника матеріали справи не містять.

Вказане свідчить про відсутність у суду апеляційної інстанції на час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 доказів належного повідомлення його про призначене на 07 листопада 2016 року судове засідання.

За таких обставин доводи заявника про неналежне його повідомлення про розгляд справи в апеляційному суді є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, неналежне повідомлення особи про час та місце розгляду справи в апеляційному суді є порушенням вимоги статті 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Однак, ухвалюючи рішення в справі, суд апеляційної інстанції зазначені вимоги закону до уваги не взяв, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 та його представника, щодо яких відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи 07 листопада 2016 року, суд розгляд справи не відклав, причини їх неявки в судове засідання не з`ясував, порушив конституційне право ОСОБА_1 на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати суду докази та навести доводи, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Частиною четвертою статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, ураховуючи вимоги пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України та доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо неналежного повідомлення його про час та місце проведення судового засідання в апеляційному суді, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для обов`язкового скасування ухвали апеляційного суду, оскільки справу розглянуто за відсутності позивача, який належним чином не повідомлений про час і місце судового засідання, і він обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 07 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська
Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило