ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №591/2942/18

Номер провадження 22-ц/816/1927/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенко В. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Сумська обласна державна адміністрація,

третя особа - голова сумської обласної адміністрації Клочко Микола Олексійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семиволоса Володимира Владиславовича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2019 року в складі судді Грищенко О.В., ухваленого у м. Суми, повне судове рішення складено - 17 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом 22 травня 2018 року, в якому після уточнення, ОСОБА_1 просив поновити його на посаді завідувача господарства сектору господарського забезпечення апарату Сумської обласної державної адміністрації (далі - Сумська ОДА) та стягнути заробіток за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивував тим, що згідно з розпорядженням голови Сумської ОДА був прийнятий на роботу та працював на посаді завідувача господарства сектору господарського забезпечення апарату Сумської ОДА. Наказом керівника апарату Сумської ОДА від 26.03.2018 року № 30-К був звільнений із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним, оскільки фактичних підстав для внесення змін у штатний розпис, згідно з якими скорочувалася його посада, не було, а скорочення посади мало удаваний характер. Йому не було запропоновано жодної вакантної посади для працевлаштування в період після попередження про наступне звільнення. Крім того, керівник апарату не мав права звільняти позивача, оскільки він був прийнятий на роботу згідно з розпорядженням голови Сумської ОДА.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16.01.2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивував тим, що вперше ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі 17.04.2018 року, яку, незаконно, ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17.05.2018 року було визнано неподаною та повернуто, про що представник позивача дізнався 21.05.2018 року та 22.05.2018 року повторно звернувся до суду із позовом про поновлення на роботі. Вказує, що при подачі повторної позовної заяви було заявлено клопотання про поновлення строків звернення до суду з позовом. Зазначає про наявність підстав для поновлення позивача на роботі, а саме: наявність посади завідувача господарства відділу господарського забезпечення в постанові КМУ №24 від 25.01.2018 року, свідчить, що ніякого скорочення штатів в системі обласних держадміністрацій за рахунок скорочення цієї посади в 2017-2018 роках фактично не передбачалось і не проводилось; відсутній конкретний перелік змін в організації праці та економіко-технічне обґрунтування для скорочення штату; посадові обов'язки та об'єм роботи, що відносяться до даної посади, не змінювались.

Відзиву на апеляційну скаргу сторонами у справі не направлено.

Позивач та його представник позивача апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача проти скарги заперечив та просив рішення залишити без змін.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, але про час та місце його проведення повідомлена належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці (скорочення посади) відбулося з дотриманням норм законодавства. Крім того, позивачем було пропущено місячний строк для звернення до суду з позовом, а причини поновлення такого строку, наведені стороною позивача у клопотанні, визнані судом не поважні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, має вищу технічну освіту за фахом промислове і цивільне будівництво, яку отримав у 1991 році, є особою з інвалідністю загального захворювання, йому була встановлена 2 група інвалідності, а з 14.12.2018 року - третя.

Розпорядженням голови Сумської ОДА від 04.03.2016 року № 44-к ОСОБА_1 було призначено на посаду завідувача господарства сектору господарського забезпечення апарату Сумської обласної державної адміністрації з 04.03.2016 року (а.с. 79).

Затвердженим 31.01.2017 штатним розписом на 2017 рік посада завідуючого господарством сектору господарського забезпечення апарату облдержадміністрації на якій працював позивач була передбачена.

Відповідно до затвердженої структури облдержадміністрації, яка складається з апарату установи, до складу якого входять 17 відділів та секторів, без права юридичної особи, та 20-ти самостійних структурних підрозділів з правом юридичної особи.

Згідно розпорядження голови облдержадміністрації від 01.12.2017р. № 701-д "Про внесення змін до розпорядження голови Сумської облдержадміністрації від 14.07.2005 №314" з метою вдосконалення структури апарату установи були здійснені зміни у штатному розписі апарату установи на 2017 рік і посади документознавця 1 категорії загального відділу та завідуючого господарством сектору господарського забезпечення апарату підлягали скороченню. За цим наказом вводилась нова посада провідного документознавця загального відділу.

04.01.2018 року позивача під особистий підпис було попереджено про наступне звільнення через два місяці після ознайомлення з цим попередженням на підставі ст. 40 ч. 1 п.1 КЗпП України (а.с.80). Одночасно повідомлено про відсутність в апараті Сумської ОДА вакантних посад, які б відповідали його професії (спеціальності).

За інформацією, викладеною у службовій записці начальника відділу з управління персоналом апарату Сумської ОДА на ім'я керівника апарату Сумської ОДА, вбачається про відсутність вакантних посад в структурних підрозділах апарату Сумської ОДА з моменту попередження позивача до 01.03.2018 року підтверджується також (а.с.59).

Але з пояснень наданих в судовому засіданні апеляційного суду представником облдержадміністрації, на час попередження позивача про скорочення штатів були наявні 10 вакантних посад, з яких 8 посад державних службовців, одна посада першого заступника голови облдержадміністрації, на яку призначення здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України відповідно до ст. 10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" і одна введена посада провідного документознавця загального відділу, до якої згідно наказу Мінсоцполітики від 29.12.2004 № 336 були визначені наступні кваліфікаційні вимоги: повна вища освіта (відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст), стаж роботи за професією документознавця 1 категорії не менше 2-х років.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про державну службу», який набув чинності з 01.05.2016р., вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду.

Отже, питання зайняття вакантних посад державних службовців має особливу процедуру призначення визначену законом, і позивач мав можливість прийняти самостійно участь у проведенні конкурсу на зайняття тієї, чи іншої посади та бути призначеним за умови перемоги у конкурсі, але пропонувати позивачу ці посади для працевлаштування у зв'язку із його скороченням, відповідно до ч. 2 ст.40 КЗпП, на установу такого зобов'язання законодавець не покладає.

Аналогічне стосується і зайняття посади заступника голови облдержадміністрації.

Позивач займав посаду, що не належала до посад державного службовця, тому і його переведення на вакантну посаду державного службовця також неможливо без дотримання процедури проведення конкурсу.

За положенням ч.2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав скорочення штатів допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою на іншу роботу.

Оскільки позивач не відповідав кваліфікаційним вимогам на зайняття посади провідного документознавця, прийняття на цю посаду іншого працівника, чия посада також підлягала скороченню, в період проведення 2- місячного строку скорочення посади позивача, не порушує наведеного порядку звільнення працівника при скороченні штатів і свідчить про дотримання уповноваженим органом вимог звільнення позивача через скорочення штатів у зв'язку із відсутністю можливості його переведення на іншу роботу з урахуванням його спеціалізації, кваліфікації, досвіту трудової діяльності та стану здоров'я.

Наказом керівника апарату Сумської ОДА від 26.03.2018 року № 30-К ОСОБА_1 звільнено з вказаної посади на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України (а.с. 65, 66, а.с.78).

Відповідно до штатного розпису на 2018 рік Сумської ОДА, що введений в дію з 01.01.2018 року, посада, яку обіймав ОСОБА_1, у ньому відсутня (а.с. 61-64).

ОСОБА_1 членом профспілки не являється, в день звільнення - 26.03.2018 року, йому була видана трудова книжка та проведений остаточний розрахунок.

Після звільнення з метою допомоги у працевлаштуванні скороченому працівнику відповідачем було повідомлено про наявність вакантних посад в самостійному структурному підрозділі - Департаменті агропромислового розвитку Сумської ОДА, але позивач від пропозиції відмовився.

Але апеляційний суд визнає, що правова конструкція норми ч. 2 ст. 40 КЗпП покладає на власника або уповноважену особу обов'язок вжиття заходів працевлаштування працівника, який підлягає звільненню через скорочення штатів, шляхом переведення на іншу роботу, яку може запропонувати в структурі установи, якою в даному випадку є апарат облдержадміністрації, оскільки інші структурні підрозділи облдержадміністрації є самостійними структурними підрозділами з правом юридичної особи, що відокремлено здійснюють свою діяльність.

За приписами частин 1-3 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-40цс15, а саме власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду, чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його совіти, кваліфікації, досвіду, тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

На підставі викладеного доводи апеляційної скарги проте, що позивачу повинно бути запропоновано усі вакантні посади, які існували не тільки в апараті, а і в інших її самостійних структурних підрозділах, діючих як самостійні установи, і обов'язково на час його попередження, не ґрунтуються на вимогах трудового законодавства.

Перевіркою апеляційного суду встановлено, що як на час попередження позивача про скорочення його посади, так і на час звільнення в апараті облдержадміністрації не було іншої роботи, яка б мала бути йому запропонована для працевлаштування.

Відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

Згідно розпорядження голови облдержадміністрації від 01.12.2017р. № 701-д "Про внесення змін до розпорядження голови Сумської облдержадміністрації від 14.07.2005 №314" з метою вдосконалення структури апарату облдержадміністрації в установі відбулось скорочення штатів і дана управлінська функція головою облдержадміністрації була проведена відповідно до ст. 5 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", якою передбачено право її голови вирішувати питання формування складу і структури облдержадміністрації у межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій.

За таких обставин проведення скорочення штатів апарату за ініціативою керівника облдержадміністрації не суперечить постанові Кабінету Міністрів України від 25.01.2018 року №24 "Про впорядкування структури заробітної плати працівників державних органів, судів, органів та установ системи правосуддя у 2018 році", якою затверджено схема посадових окладів працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, де передбачена посада завідуючого господарством і з визначенням розміру посадового окладу, у зв'язку з тим, що дані питання належать до внутрішніх організаційних повноважень посадової особи, яка її очолює.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо проведення звільнення не за наказом голови облдержадміністрації, як це передбачено затвердженою 13.01.2017р. посадовою інструкцією завідуючого господарством сектору господарського забезпечення апарату Сумської обласної державної адміністрації, оскільки з введенням в дію з 01.05.2016 нової редакції Закону України "Про державну службу" пунктом 11 ч.1 ст.17 цього Закону визначені повноваження керівника державної служби, серед яких виконання функції роботодавця стосовно працівників державного органу, які не є державними службовцями.

Таким чином наказ про звільнення позивача з роботи прийнятий посадовою особою визначеною законом.

Положення щодо порядку прийняття та звільнення з роботи зазначені у посадовій інструкції завідуючого господарством суперечать даній нормі Закону.

Заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду не заслуговує уваги, бо представлені ним документи з приводу його першого звернення до суду доводять про наявність у нього поважних причин пропуску цього матеріального строку.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи заявника були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з'ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семиволоса Володимира Владиславовича залишити без задоволення

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 квітня 2019 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко