Ухвала

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 757/5163/19-ц

провадження № 61-15074ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії та приведення житлового приміщення до попереднього стану,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року відкрито провадження у цій справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 липня 2019 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у серпні 2019 року, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 липня 2019 року, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

На підставі вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обгрунтовано виходив з того, що цей позов за правилами виключної підсудності підлягає розгляду у Печерському районному суді міста Києва, оскільки позивачем заявлено позовні вимоги з приводу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Положеннями статті 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

За наведеного, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Позивачем заявлено позовні вимоги з приводу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , а тому такий позов обґрунтовано заявлено в суд за місцезнаходженням нерухомого майна.

Доводи касаційної скарги про те, що до спірних правовідносин не може бути застосована виключна підсудність, оскільки вони виникли не з приводу нерухомого майна, вимога позивача про зобов'язання вчинити певні дії не може бути майновою, так як навіть у разі задоволення позову, його виконання не вплине ані на право власника квартири, ані на право позивача володіти, користуватися та розпоряджатися нею та не знецінить об`єкт нерухомості, є безпідставними та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про те, що спір виник з приводу нерухомого майна.

Зі змісту касаційної скарги, судових рішень, що оскаржуються, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії та приведення житлового приміщення до попереднього стану,за касаційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 липня 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко