П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 вересня 2019 року місто Київ

справа № 757/561/19-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/10121/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Андрієнко А.М., Шахової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Матійчук Г.О. від 12 квітня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 7 червня 2018 року сторони уклали договір кредиту № 478965885 на суму 10 000 грн. зі сплатою процентів строком на 21 календарний день шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Згідно з умовами цього договору позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 1,95 % за кожний день його користуванням.

28 червня 2018 року термін платежу за договором кредиту закінчився, однак ОСОБА_1 свої зобов`язань з повернення коштів та сплати процентів не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 17 299 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року позов ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" заборгованість у розмірі 17 299 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" судові витрати у розмірі 1 762 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому з нього підлягає стягненню заборгованість у визначеному позивачем розмірі.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що кредитний договір з позивачем не підписував і грошових коштів за ним не отримував. В липні 2017 року у відповідача була вкрадена барсетка з документами, кредитними картами, паспортом та ідентифікаційним кодом та мобільним телефон. 26 серпня 2017 року ОСОБА_1 отримав новий паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 , а у кредитному договорі від 7 червня 2018 року зазначені його старі паспортні дані, крім того, у заявці на оформлення кредиту зазначено, що отримувач використовує викрадену або загублену банківську картку. Таким чином, невідома особа заволоділа його персональними даними і через мережу інтернет оформила на нього кредит, з приводу чого Баштанським відділом поліції ГУ НП у Миколаївській області відкрито кримінальне провадження від 13 червня 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" вказує, що договір позики від 7 червня 2018 року було укладено саме з відповідачем. Зокрема, вказано, що в анкеті позичальника при зазначенні картки для отримання коштів позики за згаданим договором, ОСОБА_1 вказав правильний її номер, строк дії, CVV (трьохзначний код для перевірки справжності картки), тобто дані, які має можливість зазначити лише держатель картки. Додатково відповідач пройшов 3D верифікацію, суть якої полягає у підтвердженні здійснення операції шляхом введення певного ідентифікатора, який надсилається на телефонний номер держателя картки. При заповненні заявки на отримання позики відповідач також надсилав своє фото разом з розгорнутим паспортом зі своєї електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач стверджував, що кошти за договором позики були перераховані на картковий рахунок, який належить ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки відповідач не повідомляв ані банк, ані правоохоронні органи про втрату персональних документів, що свідчить про його недобросовісність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 7 червня 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та особою, яка діяла від імені ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № 478965885, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 грн., а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за його користуванням.

Кредит за вказаним договором надавався строком на 21 день шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок особи, що діяла від імені відповідача. Також договором передбачено, що повернення кредитних коштів та сплата процентів здійснюється відповідно до графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною договору.

Правила надання грошових коштів ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", розміщені на сайті позивача, регламентують порядок надання та обслуговування цим товариством грошових коштів та є невід`ємною частиною кредитного договору. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) укласти кредитний договір на умовах, що встановлені ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", і застосовуються у випадку подання фізичною особою заявки на сайті товариства на отримання кредиту та вчинення інших дій, передбачених цими правилами.

На виконання умов розділу 3 цих Правил особа, що діяла від імені відповідача, акцептувала оферту, здійснивши дії, спрямовані на укладання кредитного договору і настання юридичних прав та обов`язків: заповнила заявку на сайті ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", зазначила інформацію щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажала отримати позику.

Заборгованість за договором позики станом на 28 грудня 2018 року становить 17 299 грн. та складається із: тіла кредиту у розмірі 10 000 грн.; процентів у розмірі 2 499 грн. та пені у розмірі 4 800 грн.

Відповідно до частини 1 статі 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положенням частини 1 статі 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень статі 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно зі статтею 627 ЦК України та відповідно до статі 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статі 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

В той же час частинами 2, 3 статі 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При цьому використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до положень статі 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" встановлено, що електронний документ є завершений у випадку накладення електронного підпису сторони. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги". Використання інших видів електронних підписів в

електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

З урахуванням наведених норм позивачем для доведення факту укладення сторонами договору в електронній формі мали б бути надані докази підписання такого документу сторонами за допомогою електронного підпису, який має відповідати або вимогам Закону України "Про електронні довірчі послуги", або ж договірним умовам за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. В той же час жодного доказу з цього приводу до суду надано не було, а тому дана обставина є недоведеною і судом не приймається.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем було надано до суду копію платіжного доручення № 3319 від 7 червня 2018 року на здійснення банківського переказу у сумі 10 000 грн. на ім`я відповідача на рахунок НОМЕР_2 (а.с. 8).

В той же час вказаний документ може засвідчити лише доручення банківській установі здійснити такий платіж. Ні в ньому, ні в іншому поданому до суду доказі не міститься жодних належно підтверджених (зокрема банківською установою) даних щодо того, що таке платіжне доручення було подане до банку, який в свою чергу його виконав та фактично перерахував грошові кошти на вказаний рахунок (карту). За таких умов факт надання (банківського перерахування) коштів відповідачу не знайшов свого підтвердження в ході розгляду справи.

Більше того, у заяві на отримання кредиту зазначено, що позичальник використовує викрадену або загублену кредитну картку.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, скаржником надано до суду довідку Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області Баштанського районного відділу № 2/6-458 від 12 березня 2019 року, якою підтверджується, що 26 серпня 2017 року ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_1 (а.с.35).

Ураховуючи, що у кредитному договорі від 7 червня 2018 року містяться інші персональні дані відповідача (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 29 вересня 1999 року), колегія суддів дійшла висновку, що такий кредитний договір був укладений іншою особою з використанням втрачених ОСОБА_1 паспортних даних.

Таким чином, слід зробити висновок, що кредитні правовідносини між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 відсутні.

З урахуванням встановлених обставин, заперечення позивача у відзиві на апеляційну скаргу спростовуються вищенаведеним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, що відповідно до статі 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога".

Відповідно до частин 1, 13 статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 643 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 643 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 2 вересня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: А.М. Андрієнко

О.В. Шахова