Провадження № 2/641/233/2019 Справа № 263/7533/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Григор`єва Б.П.,
за участю секретаря судового засідання Чандороглової О.В., Максимової Т.І.,
позивача - ОСОБА_1 ,
відповідача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначив, що 03.03.2018 року на адресу військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, відповідач - ОСОБА_2 направив копію своєї скарги від 01.03.2018 року яка адресована Президенту України Порошенко П.О., Генеральному прокурору України Луценко Ю.В., командувачу Національної гвардії України генерал - полковнику Аллерову Ю.В., командиру військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України полковнику ОСОБА_3 . У вищезазначеній скарзі відповідач зазначив:
«...По-четверте, звертаю вашу увагу, що деякі посадові особи військової частини НОМЕР_1 , які мають юридичну освіту, і обізнані у протиправності своїх дій, незважаючи на це порушують вимоги чинно законодавства знають. Наприклад незрозуміло, чому представники Головного управління НГУ та військової частин НОМЕР_1 які є представниками відповідачів, знаходиться у судді у цивільному одязі, ні у військовому, так-як перебувають при виконанні службового обов`язку, а деяк навіть перебуваючи за межами де проводиться АТО, отримують винагороду за участь в АТО я маю на увазі майора юстиції, який є юристом військової частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 . Так 11.11.2017 року він перебував у Києві, де приймав участь у судовому засіданні. Так 11.11.2017 року він перебував у Києві, де приймав участь у судовому засіданні, двічі приймав участь у судовому засіданні Харківського апеляційного адміністративного суду у грудні 2017 року (11 та 21 грудня) та особисто 14.02.2018 року приймав участь у судовому засіданні окружного адміністративного суду м. Києва, однак перебуваючи у м. Києві та Харкові на судових засіданнях, вказана посадова особо не лише мабуть не оформлювала відрядження, і за ці дні отримувала винагороду за участь в АТО, а і знаходилась в судді у цивільному одязі , що вказує на неповагу і не бажання носити військову форму...». «…Саме зазначена особа ( ОСОБА_1 ), як виконавець відповідей на мої звернення безпідставно і необґрунтовано відмовилась добровільно виконувати рішення суду. Саме ця посадова особа ( ОСОБА_1 ), відмовляючи у наданні необхідних документів для перерахунку пенсії, тим самим нанесла матеріальну та моральну шкоду, при цьому безкарно. Саме ця посадова особа ( ОСОБА_1 ), отримуючи звернення від колишніх військовослужбовців, маючи на руках копію нотаріальної довіреності, і під час судового засідання ознайомившись з органелом її відмовляє добровільне поновлювати порушені права, а особливо бентежить той факт, що такі як ОСОБА_4 не мають фізичної можливості поставити свій підпис під заявою, що відбредеш у довіреності, але незважаючи на це такі як ОСОБА_5 і ОСОБА_6 відмовляють у поновленні його порушених прав...».
ОСОБА_1 , зазначив, що викладена відповідачем інформація є недостовірною.
Позивач вказав, що він 11.11.2017 року, як зазначено у скарзі відповідача, не перебував у м. Києві, а також 11.12.2017 року та 14.02.2018 року не перебував у м. Харкові у зв`язку з представленням інтересів військової частини у судових засіданнях, а тому вищезазначена інформація відповідачем - не відповідає дійсності.
Позивач приймав участь у судових засіданнях як у м. Києві так і м. Харкові в інші календарні дати, ніж зазначив відповідач, в тому числі разом з останнім.
Також відправлення у відрядження до м. Києва та м. Харкова, позивач оформлював у відповідності до чинного законодавства, про що свідчить витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_1 , посвідчення про відрядження з відповідними відмітками, довідка про безпосередню участь в АТО, довідка з фінансової служби військової частини.
Позивач вказав, що ОСОБА_2 , навмисно спотворював інформацію про його відрядження до м. Києва та м. Харкова для її подальшого розповсюдження з метою зганьбити його честь та виставити в очах багатьох людей як злочинця. Відповідно до довідки фінансової служби, він у період перебування у відрядження не отримував винагороду за участь в АТО, більш того, відповідно до довідки про безпосередню участь в АТО, дні відрядженні - не були включенні у період перебування останнього в АТО. Також ОСОБА_1 не являється стороною виконання рішень суду, стороною виконання є військова частина НОМЕР_1 НГ України, як юридична особа. Надання документів для перерахування пенсії, її призначення, направлення відповідних документів у функціональні обов`язки позивача не входить. Питання щодо направлення відповідних документів по пенсійному забезпеченню покладенні на відповідні органи кадрового забезпечення. Копія нотаріальної довіреності, що направляється, відповідно до чинного законодавства, повинна бути засвідчена у встановленому порядку, для надання достатніх підстав для висновків про достовірність і дійсність самої довіреності.
З урахуванням зазначеного, позивач, вважає, що інформація, яка була поширена відповідачем, абсолютно не відповідає дійсності, є негативною. Недостовірна інформація порушує його особисті немайнові права, зокрема, ганьбить честь, гідність, а також завдає шкоди діловій репутації, як громадянина України, так і офіцера Національної гвардії України. Негативна інформація, висловлена відповідачем, має характер наклепу (тобто поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить іншу особу), тому така інформація не є оціночним судженням, а отже, підлягає спростуванню. Вищевказана інформація порушує особисті немайнові права, що виражається у негативному упередженому ставленні до ОСОБА_1 з боку осіб, які отримали вказану скаргу. Крім того, подібними діями відповідач охарактеризував позивача як особу, що з легкістю порушує закон та не має високих моральних цінностей. У зв`язку з неправомірним поширенням відповідачем широкому колу осіб недостовірної, негативної інформації відносно позивача, останній знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу. В результаті чого, у ОСОБА_1 різко знизилась працездатність та похитнулось здоров`я, що, в свою чергу, негативно впливає на виконання його функціональних обов`язків, як єдиної особи, що може представляти інтереси військової частини у судах та обов`язків військової служби, як військовослужбовця, який приймає участь у забезпечені національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, та на повагу військового колективу не тільки військової частини НОМЕР_1 НГ України, а і Національної гвардії України в цілому до позивача. На підставі зазначеного, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недостовірною інформацію відносно нього, поширену відповідачем ОСОБА_2 у скарзі від 01.03.2018 року, зобов`язати відповідача не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати вищевказану інформацію шляхом направлення листа до Президента України Порошенка П.О., Генерального прокурора України Луценка Ю.В., командувача Національної гвардії України генерал - полковника Аллерова Ю.В., командира військової частини НОМЕР_1 НГ України полковника ОСОБА_3 , стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 грн.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 зазначив, що позивач не зміг обґрунтовано довести того факту, що поширена про нього інформація є відомостями, які містять фактичні дані. Інформація, яка поширена відповідачем адресована вузькому колу осіб, а саме, виключно Президенту України та копії цієї скарги направлені Генеральному прокурору України, керівнику Національної гвардії України та командиру військової частини. Зміст скарги полягає у зверненні уваги керівництва Національної гвардії України на численні порушення з боку їх підлеглих. Метою скарги не є приниження честі, гідності, та ділової репутації позивача. Відповідач допустив технічні описки у датах участі позивача у судових засіданнях, в якості представника військової частини. Позивач не обґрунтовує в чому саме полягає завдана моральна шкода, і не визначає причинно - наслідковий зв`язок між зверненням ОСОБА_2 зі скаргою та хворобою ОСОБА_1 . Відповідач зазначає, що його скарга не є публічним зверненням і публічним звинуваченням позивача, у зв`язку, з чим, відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.
Позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що поширена неправдива інформація позивачем містить фактичні дані. Позивач зазначив, що відповідач у своєму відзиві вказав що ОСОБА_1 , як представник військової частини НОМЕР_1 НГ України є публічною особою, але таке твердження відповідача не відповідає чинному законодавству та доказам по справі.
Від відповідача до суду надійшли додаткові письмові пояснення, в яких останній заперечував щодо змісту відповіді на відзив.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова 08.10.2018 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду.
На підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.11.2018 року витребувано відомості про участь в АТО ОСОБА_1 у складі військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України з 2015 по 2018 роки включно, які знаходяться у розпорядженні Служби безпеки України, витребувано копії протоколів судових засідань по справі № 820/2720/17 Харківського апеляційного адміністративного суду, яка перебуває у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного суду.
У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
У судовому засіданні відповідач не визнав пред`явлені позовні вимоги, проти задоволення позову заперечував.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до наступного.
03.03.2018 року до військової частини НОМЕР_1 надійшла скарга (вх. № с-15), зі змісту скарги вбачається, що вона адресована Президенту України Порошенко П.О., Генеральному прокурору України Луценко Ю.В., командувачу Національної гвардії України генерал - полковнику Аллерову Ю.В., командиру військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України полковнику ОСОБА_3 .
У цій скарзі зазначені твердження на які посилається позивач як на підставу заявлених позовних вимог, а саме: «...По-четверте, звертаю вашу увагу, що деякі посадові особи військової частини НОМЕР_1 , які мають юридичну освіту, і обізнані у протиправності своїх дій, незважаючи на це порушують вимоги чинно законодавства знають. Наприклад незрозуміло, чому представники Головного управління НГУ та військової частин НОМЕР_1 які є представниками відповідачів, знаходиться у судді у цивільному одязі, ні у військовому, так-як перебувають при виконанні службового обов`язку, а деяк навіть перебуваючи за межами де проводиться АТО, отримують винагороду за участь в АТО я маю на увазі майора юстиції, який є юристом військової частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 . Так 11.11.2017 року він перебував у Києві, де приймав участь у судовому засіданні. Так 11.11.2017 року він перебував у Києві, де приймав участь у судовому засіданні, двічі приймав участь у судовому засіданні Харківського апеляційного адміністративного суду у грудні 2017 року (11 та 21 грудня) та особисто 14.02.2018 року приймав участь у судовому засіданні окружного адміністративного суду м. Києва, однак перебуваючи у м. Києві та Харкові на судових засіданнях, вказана посадова особо не лише мабуть не оформлювала відрядження, і за ці дні отримувала винагороду за участь в АТО, а і знаходилась в судді у цивільному одязі , що вказує на неповагу і не бажання носити військову форму...». «…Саме зазначена особа ( ОСОБА_1 ), як виконавець відповідей на мої звернення безпідставно і необґрунтовано відмовилась добровільно виконувати рішення суду. Саме ця посадова особа ( ОСОБА_1 ), відмовляючи у наданні необхідних документів для перерахунку пенсії, тим самим нанесла матеріальну та моральну шкоду, при цьому безкарно. Саме ця посадова особа ( ОСОБА_1 ), отримуючи звернення від колишніх військовослужбовців, маючи на руках копію нотаріальної довіреності, і під час судового засідання ознайомившись з органелом її відмовляє добровільне поновлювати порушені права, а особливо бентежить той факт, що такі як ОСОБА_4 не мають фізичної можливості поставити свій підпис під заявою, що відбредеш у довіреності, але незважаючи на це такі як ОСОБА_5 і ОСОБА_6 відмовляють у поновленні його порушених прав...».
З копії листів медичної амбулаторної карти ОСОБА_1 за період з 05.03.2018 до 25.04.2018 року вбачається, що останній звертався зі скаргами до медичного закладу на головний біль, запаморочення, загальну слабкість, нудоту, високий тиск, зі слів ОСОБА_1 погіршення самопочуття викликано нервуванням на робочому місті. ( а.с. 19-22)
У довідці № 1407, яка видана Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України від 17.05.2018 року вказано, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь в антитерористичній операції. (а.с.23)
З довідки від 08.06.2018 року № 0604, яка видана Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України вбачається, що ОСОБА_1 виплачена винагорода за участь в АТО за 27 діб у листопаді 2017 року, 25 діб у грудні 2017 року, 20 діб у лютому 2018 року. (а.с.24)
З витягів наказів командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, вбачається, що, що майор юстиції ОСОБА_1 знаходився у службових відрядження для участі у судових засіданнях з 07.11.2017 по 10.11.2017 року (а.с.26-27), з 12.12.2017 по 14.12.2017 року (а.с.33-34), з 20.12.2017 по 22.12.2017 року (а.с.39-40), з 12.02.2018 по 14.02.2018 року (а.с.46-47), з 18.02.2018 по 21.02.2018 року (а.с.51-52)
З матеріалів справи вбачається, що відповіді Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України на звернення ОСОБА_2 підписані командиром (т.в.о. командира) військової частини.
Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються найвищою соціальною цінністю.
Статтею 32 Конституції України, яка кореспондується зі статтями 297,299 ЦК України гарантується кожному судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та право вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Право кожного на повагу до його честі та гідності визначено в ст. 28 Конституції України, ст. 270 ЦК України.
Відповідно до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
З положень статті 277 ЦК України, вбачається, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів.
У ст. 40 Конституції України зазначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так у Постанові Верховного суду від 15.08.2018 року, справа № 207/1161/17 вказується, що тлумачення, зокрема, ст. 40 Конституції України, з якого вбачається, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Аналогічне роз`яснення висловлено і Верховним судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року).
Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
В силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.
У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
У частині 2 ст. 13 ЦПК України зазначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України.
Аналізуючи скаргу ОСОБА_2 , яка направлена Президенту України, Генеральному прокурору України, командувачу Національної гвардії України, командиру військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, слід зазначити, що всі адресати - є представниками державних, правоохоронних, компетентних органів, і відповідач звернувся зі скаргою, перш за все, з метою, на його думку, зупинення протиправних дій з боку посадових осіб Національної гвардії України, для поновлення своїх порушених прав. Зазначене не свідчить про те, що відповідач не діяв в рамках, установлених законом для подання цієї скарги.
Надсилання заяв та скарг є реалізацією особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації.
Також, звертаючись з листом, відповідач скаржився з приводу не виконання посадових обов`язків, зокрема ОСОБА_1 , як на особу яка представляє інтереси військової частини в інших державних органах, зокрема, судових. Враховуючи, що позивач є особою, яка обіймає державну посаду, (старший офіцер юридичної служби Національної гвардій України) інформація про його добросовісне виконання службових обов`язків становить суспільний інтерес. Звернення громадянина до компетентних органів, у разі сумніву щодо сумлінності належного виконання посадових обов`язків особою яка обіймає державну посаду, є реалізацією суб`єктивного права, передбаченого ст. 40 Конституції України. (Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 761/8035/16-ц).
Із системного аналізу наведених норм чинного законодавства, та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про захист гідності, честі та ділової репутації.
Відшкодування моральної шкоди є похідною вимогою від захисту честі, гідності та ділової репутації позивача, а тому суд у задоволенні цієї вимоги відмовляє.
Керуючись ст. ст. 3, 28, 32, 40, 68 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 270,277,297,299 ЦК України, ст. ст. 12,13,81,141,189,263,265,268, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності, честі та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.
Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосереднього до суду апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 15.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса мешкання: АДРЕСА_1
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомий, адреса місця реєстрації : АДРЕСА_2

Повний текст рішення виготовлений 18 січня 2019 року.

Суддя: Б. П. Григор`єв