Дата документу 03.09.2019
Справа № 320/2308/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Міщенко Т.М.,

за участі секретаря - Панченко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», за участі представника позивача - адвоката Скворцової О.В., про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача н свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 травня 2018 по 28 грудня 2018 року у розмірі 37 374 грн. 27 коп., моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. у зв`язку з невиплатою заробітної плати.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу за його та позивача відсутності, на позові наполягають.

03.05.2019 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просив суд у випадку задоволення позовних вимог по справі в частині стягнення позовної давності в резолютивній частині рішення на підставі вимог Податкового кодексу та положень Постанови Верховного Суду від 18.07.2018 по справі №359/10023/16-ц, зазначати розмір стягуваної суми середнього заробітку з зазначенням про включення або не включення до стягнутої суми обов`язкових платежів, а саме податків та зборів. Оскільки, якщо в резолютивній частині буде відсутнє дане зазначення суду, при виконанні рішення виникнуть ускладнення при виплаті даної суми позивачу та при визначенні державним виконавцем порядку віднімання податків та зборів зі стягнутої судом суми. Розглянувши вимогу щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 15 000,00 грн. вважають її такою, що не підлягає задоволенню оскільки позивачем не доведено ступінь вини відповідача у невиплаті зарплати та позивачем не підтверджено виникнення моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 18 квітня 2014 року по 11 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 працював в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді токаря 5 розряду, вказаний факт підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 ./а.с.8/

11 травня 2018 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного та трудового договору на підставі п.3 ст.38 КЗпП України.

У порушення трудового законодавства при звільненні відповідач з позивачем не розрахувався, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платні у сумі 59471грн. 84коп., що підтверджується довідкою відповідача від 11 травня 2018 року./а.с.5/

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість з виплати заробітної плати виплачено відповідачем 28 грудня 2018 року, що також підтверджується банківською випискою з рахунку позивача./а.с.7/.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З наданим позивачем розрахунком середньомісячної заробітної плати суд не погоджується, оскільки позивачем невірно зазначено, що у березні та квітні 2018р. загальна кількість робочих днів складала - 41д., тоді як вірним є: у березні 2018р. - 21д., квітні - 19д., загалом 40д. Відповідно суд не погоджується і з розрахунком середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати.

Так, за останні два календарні місяці перед звільненням, а саме за березень 2018 року та квітень 2018 року позивачу нараховані до виплати 6091,79 грн. та 3309,00 грн. відповідно, а всього 9400,79 грн. (за 21 робочий день березня 2018 р. та 19 робочих днів квітня 2018 р.) за 41 робочий день.

На підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, позивачем розрахована середньоденна заробітна плата: (6091,79 грн. + 3309,00 грн.)/40 день=235,02грн.

Кількість робочих днів, що припадають на час затримки виплати заробітної плати: травень 2018р. (з 11.05.2018) - 13 робочих днів, червень 2018р. - 20 днів, липень 2018 р.- 22 дні, серпень 2018р. - 22 дні, вересень 2018р. - 20 дні, жовтень 2018р. - 22 дні, листопад 2018р. - 22дні, грудень 2018р. (по 28.12.2018) - 17днів.

Отже, сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати становить - 235,02х158 робочий день=37133,16 грн.

На підставі викладеного, суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 37133,16 грн., з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Підлягають частковому задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

На підставі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Затримка виплати заробітної плати і не проведення розрахунку при звільненні є порушення законних прав позивача на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини підприємства.

Відсутність грошових коштів позбавляє особу на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб його життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту.

Однак, суд вважає, що позивач ні на стадії звернення до суду, ні в ході розгляду справи не довів розмір своїх вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 15000,00 грн., в зв`язку з чим, керуючись принципом співмірності і справедливості, суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 3 000,00 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України, і вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати пропорційно до задоволених вимог у розмірі 763,40грн.

Керуючись ст.ст. 12-13, 77-81, 141, 211, 228, 235, 258-259 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», за участі представника позивача - адвоката Скворцової О.В., про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ін..н. НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 37133 (тридцять сім тисяч сто тридцять три) гривні 16 копійок, відрахувавши податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь держави судовий збір у розмірі 763 (сімсот шістдесят три) гривні 40 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2019 року.

Суддя: