Справа № 211/681/19
Провадження № 2/211/852/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М.,

за відсутності: сторін по справі

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Товарна біржа «ОСОБА_4 століття», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору дійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 19.05.2018 року помер її чоловік ОСОБА_8. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ј частки у квартирі за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Дніпровське шосе, 8/28. Вище вказана квартира належала їй, померлому чоловіку ОСОБА_9, дітям ОСОБА_5, ОСОБА_6, по ј частці кожному на підставі договору міни від 03.04.2000 року. Договір був укладений на товарній біржі «ОСОБА_4 століття».

Спадкоємцями за законом першої черги є вона, діти та мати померлого. Діти та мати померлого звернулись до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь дружини померлого ОСОБА_1

Вона звернулися до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючі документи на квартиру не відповідають вимогам чинного законодавства.

Просить суд визнати дійсним договір міни укладений 03.04.2000 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_9, який діяв від свого імені, а також від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_10, ОСОБА_6, зареєстрований на Товарній біржі «ОСОБА_4 століття» 03.04.2000 року за № 1-73 та визнати за нею право власності на ј частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 83,41 кв.м., житловою площею 60,2 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_9, який помер 19 травня 2018 року.

У судове засідання сторони та треті особи не зявилися. Позивач ОСОБА_1 до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, вважають, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник третьої особи Товарної біржі «ОСОБА_4 століття» у судове засідання не зявилися, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені, відзив та пояснення до суду не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у праві доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 19 травня 2018 року помер ОСОБА_9, який приходився чоловіком ОСОБА_1 та відповідно батьком ОСОБА_5, ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7 ( а.с. 12 копія свідоцтва про одруження, а.с. 15 копія свідоцтва про шлюб, а.с. 20 копія свідоцтва про народження, а.с. 21 копія свідоцтва про смерть).

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина у вигляді частки квартири за адресою: АДРЕСА_2. Вищевказана квартира належала на праві спільної власності ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_6, а саме на підставі договору міни від 03.04.2000 року. Даний договір міни було укладено на товарній біржі «ОСОБА_4 століття» та на підставі ст.15Закону України «Про товарну біржу» не підлягав нотаріальному посвідченню (а.с. 22 - копії договору, а.с. 23 копія реєстраційного посвідчення).

Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_10М,, ОСОБА_6 (а.с. 23 - копія реєстраційного посвідчення).

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 з заявами про відмову від прийняття спадщини на користь дружини померлого ОСОБА_1

ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_11 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка, однак 10.12.2018 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю факту належності нерухомого майна, яке є предметом спадкування, а саме належність померлому ОСОБА_9 ј частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 25 копія постанови).

Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ч. 5 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30травня 2008року №7" Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 15 та ст. 16 ЦК України, зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу та одним із способів захисту прав та інтересів є зокрема визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. ст. 370, 372 ч. 2 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст.334ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч. 2 ст.220ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано.

Отже, суд вважає встановленим, що між ОСОБА_2, ОСОБА_3, з одного боку, та ОСОБА_1, ОСОБА_9, який діяв від свого імені, а також від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_10, ОСОБА_6 з другого боку, мав місце міни квартири, який не був нотаріально посвідчений, але він був письмо зареєстрований товарною біржею «ОСОБА_4 століття» та зареєстрований у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки, оформляючи його на товарній біржі, були ознайомлені із застереженням у договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає,що є підстави для визнання його дійсним. Як наслідок, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частку даної квартири в порядку спадкування за законом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача не існує. Тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Товарна біржа «ОСОБА_4 століття», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору дійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати дійсним договір міни укладений 03.04.2000 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_9, який діяв від свого імені, а також від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований на Товарній біржі «ОСОБА_4 століття» 03.04.2000 року за № 1-73 та в Комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 07 квітня 2000 року, запис в реєстровій книзі № 11пв на стр. 164, запис № 164.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на ј частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 83,41 кв.м., житловою площею 60,2 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_9, який помер 19 травня 2018 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_4