Справа № 544/469/19
№ пров. 2/544/252/2019
Номер рядка звіту 47
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 вересня 2019 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Ощинської Ю.О.,
за участю секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження по вул. Ярмарковій, 17 у м. Пирятин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який 30 серпня 2019 року було уточнено, та відповідно до якого прохала суд здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме визнати спільною сумісною власністю житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 та визнати за нею 1/2 частину вказаного житлового будинку.
В обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 1999 року, який між ними було розірвано за рішенням суду від 11 жовтня 2018 року, що набрало законної сили. За час перебування у шлюбі подружжя придбали на підставі договору купівлі продажу від 21 квітня 2006 року житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані у АДРЕСА_1 . Добровільно вирішити питання з відповідачем про поділ спільного майна подружжя не вдалося, що і стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 16 квітня 2019 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач у судове засідання не з`явилася надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення, розміщене на веб-сайті суду.
Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
27 серпня 2019 року згідно зі ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з 18 серпня 1999 року, який між ними було розірвано за рішенням суду від 11 жовтня 2018 року, що набрало законної сили (а.с.26-27).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом також встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 21 квітня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П. за реєстровим № 1515, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 10581439 від 10.05.2006 ОСОБА_2 є власником житлового будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).
Договір купівлі-продажу уклали на ім`я відповідача, проте будинок придбаний подружжям під час перебування у шлюбі.
Відповідно до довідки № 71/02-32 від 26.02.2019, наданої Малютинською сільською радою Пирятинського району Полтавської області, ОСОБА_1 проживає в сім`ї, склад якої: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 28).
ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_2 , проте з 2017 року не проживає (а.с. 45).
Таким чином, судом встановлено, що спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , придбані сторонами під час перебування у шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Крім того, при матеріалах справи наявна копія заяви позивача ОСОБА_1 , якою остання дала згоду на купівлю чоловіком ОСОБА_2 за їхні спільні кошти домоволодіння розташоване АДРЕСА_1 (а.с. 91).
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11).
Зі змісту п. 23, 24 вказаної постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Суд вважає, що за встановлених обставин за позивачем підлягає визнанню право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку.
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем було сплачено суму судового збору у розмірі 768,40 грн (а.с. 1).
В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 105 ч. 3, ст. ст. 60, 63, 69, 70, 110-112 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 р. № 11, ст.ст. 1-5, 10, 12, 13, 76-81, 83, 89, 141, 200, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити в повному обсязі.
Визнати спільною сумісною власністю жилий будинок з господарчими будівлями розташованими по АДРЕСА_1 , а саме будинку А-1 (житловою площею 39,3 кв.м, загальною площею 72,1 кв.м), сараю Б, сажа В, погреба Г, вбиральні Д, колодязя №1, огорожі №№ 2, 3, водогону № 4.
Визнати за ОСОБА_1 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями по АДРЕСА_1 , що складаються з: будинку А-1 (житловою площею 39,3 кв.м, загальною площею 72,1 кв.м), сараю Б, сажа В, погреба Г, вбиральні Д, колодязя №1, огорожі №№ 2, 3, водогону № 4.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 23.11.2001, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 06.03.1997, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .
Суддя Ю.О. Ощинська