22.01.2019 Справа № 2/337/228/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

при секретарі - Чередниченко Л.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (01001 м. Київ вул.Грушевського буд. 1-Б) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, місто реєстрації: АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

25.09.2018 року представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.09.2011 року у розмірі 16851,85 грн., посилаючись на неналежне виконання своїх зобов'язань з боку відповідача.

Ухвалою судді від 20.11.2018 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні.

У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу визначений 15- денний строк з дня отримання ухвали суду на подання відзиву на позовну заяву.

У зазначений строк відповідачка відзив на позов не надала.

У судове засіданні представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у позові звернувся з проханням щодо розгляду справи у його відсутність.

Відповідачка не заперечувала проти розгляду справи у відсутність позивача.

Відповідачка у судовому засіданні проти позову заперечила, вважає, що суму боргу необхідно або перерахувати або рекструктуризовати, своїх заперечень за рахунком вона не має, аргументувати доводи щодо необхідності зменшення суми заборгованості не може; заяв про застосування строку позовної давності (після надання судом відповідних роз'яснень щодо положень застосування позовної давності) не надала.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір від 02.09.2011 року на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач в обумовлені правочином строки свої зобов'язання не виконував, станом на 12.07.2018 року згідно наданого позивачем розрахунку у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 16851,85 грн., яка складається з наступного:

836,09 грн. - заборгованість за кредитом,

2446,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,

12290,18 грнн. нарахованої пені

В також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 грн. - штраф (фіксована частина)

778,66 грн. - штраф (процентна складова).

Зазначений борг відповідачем визнаний та не спростований жодним доводом.

Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк.

Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

На підставі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Однак, як зазначає Верховний суд України в своєму рішенні № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднані до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( штрафу, пені).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до п.п. 2.1.1.12.2, 2.1.1.12.6, 2.1.1.12.6.1, 2.1.1.7.6., 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Умов та Правил надання банківських послуг, на які позивач посилається, як на обґрунтування своїх позовних вимог, пеня та інші штрафні санкції є видом цивільно-правової відповідальності, що узгоджується з принципами ст. 549 ЦК України, а отже їх своєчасне застосування за одне й те саме правопорушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Таким чином суд вважає, що відсутні правові підстави для одночасного стягнення з відповідача різних видів неустойки, тому приходить до висновку що заявлені вимоги про стягнення штрафів в розмірі 1278,66 гривень, у відповідності до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, задоволенню не підлягають.

21.05.2018 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва ПАТ КБ ПРИВАТБАНК» змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва АТ КБ ПРИВАТБАНК».)

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в сумі 15573,19 грн.

Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1628,30 грн., пропорційно до частини задоволених позовних вимог (з розрахунку 15573,19 грн.х1762 грн.: 16851,85 грн.).

На підставі викладеного, та керуючись ст. 526, 527, 530, 554, 611 ЦК України, ч.2 п.1 ст.141, 11,13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, місто реєстрації: АДРЕСА_1) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" (01001, м.Київ, вул..Грушевського буд.1Д, р/р 3111 МФО 305299, ) суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 15573,19 гривень, судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1628,30 гривень, а всього 17201,49 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 24.01.2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Суддя: Л.Г. Салтан