УХВАЛА

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 431/4028/17

провадження № 61-27019св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач: управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області, виконавча дирекція Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року у складі судді Форощука О. В. та постанову Апеляційного суду Луганської області від 28 березня 2018 року у складі колегії суддів: Дронської І. О., Карташова О. Ю., Яреська А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області (далі - управління виконавчої дирекції ФСС України в Луганській області), виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - виконавча дирекція ФСНВ України) про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимог позивач обґрунтовував тим, що у період із 04 липня 2006 року по 31 липня 2017 року він працював у відділені виконавчої дирекції ФСНВ України у Старобільському районі Луганської області. Із 08 січня 2013 року по 31 липня 2017 року він був керівником вказаного відділення. Із 01 січня 2015 року ФСНВ України реорганізований у ФСС України, шляхом злиття із Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

07 червня 2017 року комісія з припинення управління виконавчої дирекції ФСНВ України у Луганській області направила електронним листом до відділення виконавчої дирекції ФСНВ України у Старобільському районі Луганської області копію «Попередження», датованого 30 травня 2017 року із табличкою, у якій зазначені працівники відділення та їх посади, у тому числі і він. У цьому попередженні відсутні роз`яснення щодо зміни істотних умов праці, крім посилання на те, що із 01 серпня 2017 року буде переведено до управління виконавчої дирекції ФСС України в Луганській області. Йому запропоновано працювати на посадах провідного спеціаліста відділу обліку страхувальників, правового забезпечення та контрольно-ревізійної роботи Старобільського відділення управління, або завідувача сектору профілактики виробничого травматизму та інформаційного експерта з охорони праці в Новоайдарському відділенні управління. При цьому посилалися не на затверджений штатний розклад управління та структуру управління, а на зазначену Постанову правління № 13, якою визначено лише граничну кількість працівників ФСС України, кількість управлінь, кількість відділень, яка пізніше змінена на Постанову правління Фонду від 24 травня 2017 року № 34, якою зобов`язано повноважних осіб прискорити реорганізацію Фондів. Він не погодився працювати на зазначених посадах, оскільки вважав, що має право на призначення на посаду керівника відділення управління в Луганській області. Наказом виконавчої дирекції ФСНВ України від 31 липня 2017 року він звільнений з роботи згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Позивач зазначав, що його звільнення є незаконним, порушує його трудові права та завдали йому моральної шкоди. Крім того, його звільнено у період хвороби.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд визнати його звільнення незаконним та скасувати наказ про його звільнення від 24 липня 2017 року № 01-219-к, поновити його на посаді керівника Старобільського відділення управління ФСС України в Луганській області та стягнути із відповідачів на свою користь компенсацію за час вимушеного прогулу за період із 01 серпня 2017 року по день подання позову у сумі 12 514,60 грн, стягнути із виконавчої дирекції ФСНВ України на свою користь 4 648,28 грн за затримку розрахунку при звільненні, стягнути солідарно із відповідачів на свою користь 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням, а також судові витрати.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року позов задоволено частково. Визнано звільнення ОСОБА_1 незаконним та скасовано наказ про його звільнення від 24 липня 2017 року № 01-219-к.Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення виконавчої дирекції ФСНВ в Старобільському районі Луганської області та стягнуто з виконавчої дирекції ФСНВ України на користь ОСОБА_1 компенсацію за час вимушеного прогулу за період із 01 серпня по 05 вересня 2017 року у сумі 12 514,60 грн. Стягнуто із виконавчої дирекції ФСНВ України на користь ОСОБА_1 4 648,28 грн за затримку розрахунку при звільненні. Стягнуто з виконавчої дирекції ФСНВ України на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому незаконним звільненням.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачу із двадцяти можливих посад, затверджених штатним розписом, пропонувалися лише дві, що є порушення процедури звільнення позивача згідно з нормою пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України, а тому звільнення позивача є незаконним, наказ про звільнення підлягає скасуванню, а позивача необхідно поновити на попередньому місці роботи із якого його звільнено із виплатою компенсації заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 28 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Апеляційну скаргу ФСС України задоволено. Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що звільнення позивача з роботи згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України є законним, оскільки зміна істотних умов праці позивача встановлена законом, попередження останнього про зміну істотних умов праці відбулося за два місяці до його звільнення відповідно до вимог трудового законодавства, а обов`язок запропонувати позивачу під час реорганізації підприємства усі можливі посади, передбачені затвердженим штатним розписом, у роботодавця відсутній. Вимоги позивача про стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, затримки розрахунку при звільненні, а також відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення його законних прав при звільненні.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У травні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Луганської області від 28 березня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у визнанні звільнення позивача незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та залишити в силі рішення суду першої інстанції у цій частині; скасувати рішення суду першої інстанції у частині часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов у цій частині.

Касаційна скарга мотивована тим, що будь-яких змін істотних умов праці у ФСНВ у Старобільському районі Луганської області не відбулося, що підтверджується, зокрема відсутністю відповідного наказу про змінну істотних умов праці, відсутністю змін у штатному розписі, відсутності змін у функціональних обов`язках працівників, відсутності змін у фонді виплати заробітної плати. Зміна істотних умов праці за своїм змістом не є тотожною звільненню у зв`язку зі змінною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників, оскільки передбачає продовження роботи за цією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Та обставина, що 01 серпня 2017 року утворено ФСС України шляхом злиття ФСНВ України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не звільняє роботодавців від обов`язку привести штат та численність працівників у відповідність до вимог законодавства, тобто провести звільнення у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

У жовтні 2018 року від управління виконавчої дирекції ФСС України у Луганській області надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що звільнення позивача із роботи відбулося на законних підставах, оскільки зміна істотних умов праці встановлена Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивача попереджено за два місяці про зміну істотних умов праці та можливе звільнення, запропоновано останньому іншу посаду, від якої він відмовився.

У жовтні 2018 року від виконавчої дирекції ФСС України надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , уякому заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Позиція Верховного Суду

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Луганської області від 28 березня 2018 рокувсправі за позовом ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області, виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 18 вересня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик