Справа № 523/2573/19
Провадження №2/523/2386/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2019 р. місто Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шепітко І.Г.

при секретарі Мица А.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду № 22 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ КРЕДИТ» (, 02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, 53) про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору №001/106511 від 14.11.2018 року укладеного між нею та Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ КРЕДИТ», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що кредитний договір нею не був підписаний, сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що, в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним.

Ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Суворовського районного суду м. Одеси заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам.

Відповідач у встановлений судом строк надав відзив, згідно якого позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову зазначивши, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Ідентифікатором відповіді позивача, якій була адресована пропозиція укласти електронний договір, є смс-повідомлення з кодом 9274. Крім цього ствердження позивача, що грошові кошти вона не отримувала не відповідають дійсності, що підтверджується квитанцыэю № 869084695 від 14.11.2018 р., згідно якої 14 листопада 2018 року ТОВ «ГЛОБАЛ КРЕДИТ» було перераховано на картковий рахунок Позивача № НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 2450,00 грн. (призначення платежу - видача грошових коштів згідно договору №001/106511 від 14.11.2018 року).

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, наданий відповідачем відзив, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 14.11.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Договір №001/106511.

Відповідно до договору позивач ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 2450,00 грн. у якому чітко зазначена відсоткова ставка як за користування самим кредитом, так і за порушення строків погашення. Так, згідно п. 2.1 кінцева дата погашення 14.12.2018 року, відповідно з 15.12.2018 року по 28.12.2018 року включно (14 днів, п.3.3.1) - 2% за кожен день користування, з 29.12.2018 року по 27.01.2019 року включно (з 15 по 30-й день - п.3.3.2) - нараховується 1,5%, з 20.01.2019 року нараховується 2,5% від залишку по тілу кредиту з 15.12.2018 року (п.3.3.3).

Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, Позивачем було надано Відповідачу повну інформацію про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства України.

Договір позики був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на власному ІТС - https://globalcredit.ua/.

Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Відповідача Позивач надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів Договору позики та проставив відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних відповідно до сформульованої мети їх обробки, що відповідає вимогам Закону України «Про захист персональних даних».

Відповідно до статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

У відповідності до вищезазначеної правової норми на сайті Позивача https://globalcredit.ua/ розміщено Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ГЛОБАЛ КРЕДИТ», які є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України. Ці Правила є невід`ємною частиною договору, так званою його «публічною» частиною.

Також на сайті клієнт самостійно у межах встановленого ліміту обирає суму позики та бажаний строк користування грошовими коштами. Після натискання позначки «отримати кредит» клієнт отримує доступ до формування Заявки на отримання позики.

Клієнт здійснює заповнення Заявки на сайті, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в якості обов`язкових для заповнення.

Заповнюючи Заявку, Клієнт надає свою згоду на передачу Товариству своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану Клієнта та його спроможності виконати зобов`язання за договором.

На основі зазначених клієнтом даних інформаційна система ТОВ «ГЛОБАЛ КРЕДИТ» генерує «індивідуальну» частину договору (у разі прийняття рішення про надання кредиту).

На підставі даних, зазначених у Заявці, інформаційна система Товариства здійснює реєстрацію Клієнта на Сайті товариства та формує Особистий кабінет, де він має змогу ознайомитись з договором(ами), поточним станом заборгованості, оплатити заборгованість тощо.

Рішення про надання кредиту приймається Товариством на підставі автоматизованої обробки персональних даних Клієнта та інформації, отриманої про нього із законних джерел, зокрема, інформації бюро кредитних історій.

Товариство інформує Клієнта про прийняте рішення про реєстрацію на Сайті та щодо можливості надання кредиту чи про відмову у наданні шляхом надсилання СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений в Заявці.

СМС-повідомлення містить код підтвердження, який клієнт має ввести у спеціальне поле на Сайті для того, щоб завершити реєстрацію та генерацію Особистого кабінету, а також щоб підтвердити умови отримання кредиту (суму, процентну ставку, строк тощо).

Також Клієнту надається повний доступ для ознайомлення із «індивідуальною» частиною на Сайті Товариства і знову пропонується підтвердити намір щодо отримання кредиту шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

«Індивідуальна» частина договору містить всі істотні умови кредитного договору, визначені ЦК України (суму кредиту, процентну ставку за користування, строк надання кредиту), а також всі необхідні умови, зазначені в статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В обґрунтування позову позивачка посилається на порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, тобто на момент виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями15 і 23 цього Закону.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування.

Товариство виконало вказані вимоги закону та визначило термін погашення заборгованості по кредиту, визначило сукупну вартість кредиту і проценти, розписало, які суми позивачка зобов`язана буде сплатити.

Із вище викладеного суд дійшов висновку, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі позивачки для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Разом з тим, позивачкою не надано доказів того, що відповідач при укладенні договору застосував нечесну підприємницьку практику.

В свою чергу, відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі. Позивачка не мала претензій стосовно умов кредитного договору при його укладенні. Отже, дії відповідача не містять ознак нечесної підприємницької практики.

Також ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.

Проте, позивачка правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористалася.

Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору, тому в задоволені позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст.9-13, 76-83, 95, 128-131, 133, 141, 211, 223, 247, 263-265, 268, 272, 273, 274-279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ КРЕДИТ» (, 02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, 53) про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.04.2019 року.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

У відповідності до п.п.15.5, п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Суворовського районного суду м.Одеси

Суддя: