Справа № 524/4272/17
Провадження №2/524/35/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2019 року Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:
головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання Гладкій К.О.
за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2
відповідача - ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кременчуці в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 у її власних інтересах та і інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_7 про визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_7 про визнання права власності на майно
Ухвалою суду від 02.02.2018 року постановлено розглядати зазначену цивільну справу у загальному позовному провадженні та щодо прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з відстроченням сплати судового збору ( а.с. 181 ).
Ухвалою суду від 18.05.2018 року закрито підготовче провадження у справі, з встановленням порядку дослідженням доказів (а.с.227).
Відповідач направила до суду свій відзив на позовну заяву про визнання права власності на частку в праві власності на квартиру, в якій заперечувала проти задоволення позовних вимог, та стверджувала, що ОСОБА_5 після розірвання шлюбу з ОСОБА_8 не проживала у спірній квартирі, що підтверджується матеріалами справи. А тому, частка ОСОБА_5 в спільному майні подружжя складає 21/100, а ОСОБА_8, відповідно, 79/100. При цьому, стверджувала, що ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя зі спливом строку позовної давності, про що направила до суду відповідну заяву про застосування строку позовної давності. (а.с. 186-189).
У судовому засіданні представники позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги первісного позову підтримали у повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві, заперечували проти задоволення зустрічного позову в повному обсязі.
В судовому засіданні відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 та її представник - адвокат ОСОБА_4 заперечували проти задоволення первісного позову в повному обсязі, прохали задовольнити зустрічний позов у повному обсязі, з підстав, зазначених у зустрічному позові.
Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7не прибув в судове засідання, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.
Суд, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов та зустрічний позов, обєктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний позов необхідно задовольнити повністю, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України постає, що, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 перебувала в шлюбі з ОСОБА_8 з 15.03.1969 року, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ Полтавської області за актовим записом 362.
Від шлюбних відносин ОСОБА_5 та ОСОБА_8 народилась дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-КЕ № 356462 від 27.07.1982 року (а.с.11). Згідно рішення Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/906/15-ц від 07.05.2015 року, ОСОБА_6 визнаний недієздатним. Рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/2150/15-ц від 22.05.2015 року, опікуном недієздатного ОСОБА_6 призначено його матір ОСОБА_5В (а.с. 15, 16).
11.12.1989 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КЕ № 420244 від 11.12.1989 року, відповідний актовий запис № 931
Датою державної реєстрації розірвання шлюбу є 11.12.1989 року (а.с. 86)
Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на квартиру № 132, виданого управлінням житлово комунального господарства м Кременчука Полтавської області квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 (а.с.9).
21 грудня 2014 року ОСОБА_8 помер (а.с. 13)
16 травня 2015 року померла ОСОБА_9 (а.с. 114).
Постановою від 25 травня 2016 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського округу ОСОБА_7 відмовлено у видачі спадкоємцю ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв»язку зі відсутністю правовстановлюючих документів, які у зв»язку зі спором не надані іншим спадкоємцем (а.с. 17-18).
21.12.2014 року помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 306696 від 20.10.2015 року, відповідний актовий запис № 776.
Судом встановлено, що 25.05.2016 року ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_5 за довіреністю № 1930 від 10.06.2015 року, подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на імя недієздатного ОСОБА_6 на належну останньому Ѕ (одну другу) частку вищевказаного спадкового майна.
Також судом встановлено, що спадкоємицею першої черги померлого ОСОБА_8 була його дружина ОСОБА_9, яка прийняла спадщину, так як постійно і на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, але, не оформивши своїх спадкових справ, померла 16.05.2015 року, після смерті якої її донька ОСОБА_3 за заявою від 16.05.2015 року прийняла спадкове майно.
16.06.2015 року від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_6 ОСОБА_5, заведена спадкова справа № 34/2015 до майна померлого ОСОБА_8 та за заявою ОСОБА_3 заведена спадкова справа № 305/2015 до майна померлої ОСОБА_9
23 червня 2017 року щодо частини спадкового майна ОСОБА_8 ОСОБА_3 на підставі ст.. 1261 ЦК України видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Гастелло, 5 у м Кременчуці (а.с. 141)
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
До відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сімю України, відповідно до ст. 22 КпШС України (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Оскільки спірна квартира була придбана сторонами у справі під час шлюбу, то відповідно до статті 22 КпШС України,в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, є спільним сумісним майном подружжя.
Відповідно до роз»яснень, що містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 1998 року № 16 « Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю України» спори про поділ майна осіб, які живуть однією сімєю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватись згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «По власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.
Згідно ч. 1 статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ним.
Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.
За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України віл 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності » , розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям під час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність » статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян , які об» єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмової угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України »Про власність ») тощо.
Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об»єктами їхньої спільної сумісної власності: якщо 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім»ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об»єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарств, побуту та бюджету) 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Суд вважає, що спірна квартира, частина якої набута під час перебування у шлюбі, а інша частка внаслідок спільної праці членів сімї ОСОБА_8 та ОСОБА_5, належала їм на праві спільної сумісної власності, оскільки доводи позивача (відповідача за зустрічним позовом) про те, що під час зареєстрованого шлюбу між ними за спільні кошти були сплачені частково 3 861,97 руб. за кооперативну квартиру, а після розірвання шлюбу 11.12.1989 року, проживаючи в спірній квартирі однією сімєю сплатили решту поточних платежів за спірну квартиру, та 07.03.1992 року сплатили повну вартість спірної квартири, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та показаннях допитаних свідків.
Так, з показань свідка ОСОБА_10, який станом на день розгляду справи є головою ОСББ № 68 останній стверджував щодо сплати пайових внесків спільно ОСОБА_8 та ОСОБА_5В, що постає з досліджених ним архівних документів. Після смерті ОСОБА_8- місцем реєстрації ОСОБА_5, є спірна квартира, витрати по утриманню майна несе вона самостійно.
Свідок ОСОБА_11 показала суду, що з 1988 по 2000 року була головою ОСББ №68 за час перебування її на вказаній посаді у квартирі АДРЕСА_2 у м Кременчуці проживали ОСОБА_5, ОСОБА_12 та їх син ОСОБА_12 вели спільне господарство та сплачували пайові внески.
Свідок ОСОБА_13 повідомила суду, що проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 у м Кременчуці. Знає ОСОБА_5 з 1994 року та з 2007 року по 2016-2017 рік була головою ОСББ №68. Підтвердила спільне проживання ОСОБА_5В, та ОСОБА_8 і після 1989 року та сплату за спільні кошти пайових внесків у 1992 році.
Судом встановлено щодо придбання спірного майна у 1992 році сплатою пайового внеску внаслідок спільної праці членів сім»ї позивача ОСОБА_5 та спадкодавця ОСОБА_8
Щодо доводів відповідача та її представника щодо відсутності вимоги позивача про встановлення факту спільного проживання однієї сім»єю необхідно зазначити наступне, що нормами Кодексу про шлюб та сім»ю України не передбачалось виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім»єю без реєстрації шлюбу.
Також, суд не погоджується з твердженням відповідача (позивача за зустрічним позовом), що для звернення позивача до суду з вимогою про визнання за нею права власності на частку у спільному майні подружжя сплив строк позовної давності, враховуючи наступне.
Згідно з частиною першою статті 22 КпШС України, тут і далі чинного на час придбання спірного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України).
Відповідно до положень статті 11 КпШС України у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
У частині третій для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.
Таким чином, для вимог про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Відповідач (позивач за зустрічним позовом) не звернула увагу на роз'яснення, що були надані судам у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», яка діяла на час спірних правовідносин, про те, що передбачений частиною третьою статті 29 КпШС України трирічний строк позовної давності для вимог про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, застосовується, коли ці вимоги заявлені після розірвання шлюбу, і обчислюється починаючи з дня, коли котрийсь із розведеного подружжя дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на це майно після розірвання шлюбу.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Так, пред'являючи зустрічний позов до суду, відповідач (позивач за зустрічним позовом) зазначала, що протягом 25 років позивач (відповідач за зустрічним позовом) не намагалась отримати у власність частину спірної квартири, тобто спору щодо поділу майна подружжя не виникало.
Проте, відповідач (позивач за зустрічним позовом) не надала доказів на підтвердження наявності до моменту смерті ОСОБА_8 21.12.2014 року, спору між ОСОБА_5 та померлим ОСОБА_8 з приводу користування, розпорядження та утримання об'єкту спільної сумісної власності.
Правова позиція з приводу аналогічних правовідносин викладена в Постанові Верховного суду у справі № 753/5808/16-ц від 12.09.2018 року.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З врахуванням викладеного, суд вважає, що позивач (відповідач за зустрічним позовом), звернувшись до суду з позовом про визнання права власності на частку в праві власності на квартиру, що є обєктом спільної сумісної власності, 12.06.2017 року, не пропустила трирічний строк позовної давності, який суд вважає рахувати з дня смерті ОСОБА_8 з 21.12.2014 року.
Щодо документів, які містяться в матеріалах справи Автозаводського районного суду міста Кременчука № 2-2139/09 (2-126/10), на які посилається відповідач (позивач за зустрічним позовом), як на доказ не проживання позивача (відповідача за зустрічним позовом) в спірній квартирі, необхідно зазначити наступне..
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно ст. 69 ЦПК України свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи. Свідок зобовязаний зявитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини.
А тому письмові пояснення свідків, які маються в матеріалах справи Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області № 2-2139/09 (2-126/10), на думку суду, є недопустимими доказами у справі № 524/4272/16-ц в розумінні ст. 78 ЦПК України.
Направивши до суду заяву від 18.01.2010 року про залишення позову без розгляду у звязку із примиренням з ОСОБА_5, ОСОБА_8, не надав можливості суду дослідити докази, що містяться в матеріалах справи, та надати їм належну оцінку.
Щодо поділу Ѕ частки спірного майна між спадкоємцями ОСОБА_8 суд виходить з наступного.
Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Син померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-КЕ № 356462 від 27.07.1982 року, згідно рішення Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/906/15-ц від 07.05.2015 року, визнаний недієздатним.
ОСОБА_14 на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем та у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті.
ОСОБА_9 померла 16.05.2015 року.
ОСОБА_3 відповідач за зустрічним позовом є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_9 прийняла спадщину, крім іншого на частину спірного майна.
Також не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6, який у відповідності до вимог ст. 41 ЦК України не є належним відповідачем по справі.
Враховуючи вищевказане та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що первісний позов необхідно задовольнити повністю, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Судові витрати розподіляються згідно ст. 142 ЦПК України. Необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 4101, 70 грн., відповідно до проведеної оцінки вартість якого становить 410170 грн.
Керуючись ст.. 22 КпШС, ст. ст. 3, 57, 60, 61, 63, 69-72 СК України, ст.ст. 1216-1222, 1261, 1268, 1278, 1296 ЦК України, ст. ст. 2,4,5,10, 11,12,13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 229, 256-257, 259, 263-265, 267, 273, 354, п.п.9, 15.5 Розілу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_5 у її власних інтересах та в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_7 про визнання права власності задовольнити.
Визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ ідеальну частку квартири АДРЕСА_3 у м Кременчуці Полтавської області
Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/4 ідеальної частки квартири АДРЕСА_3 у м Кременчуці Полтавської області
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 Анатолійовичатретя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_7 про визнання права власності на майно задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 ідеальної частки квартири АДРЕСА_3 у м Кременчуці Полтавської області
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.
Стягнути ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 4101,70 ( чотири тисячі сто одна, 70) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.С. Предоляк