Головуючий у І інстанції Диба О.В.
Провадження №22-ц/824/1327/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Шуляку Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, про скасування нотаріальної дії та визнання протиправними дій приватного нотаріуса,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив скасувати нотаріальну у дію у вигляді посвідчення права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 що у м. Києві, яка є предметом договору іпотеки, а також визнати неправомірними дії приватного нотаріуса КМНО Швеця Р.О. щодо посвідчення за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки - житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з наступним внесенням запису № 16698753 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач ОСОБА_2 посилався на те, що 29.09.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. на підставі дублікату договору іпотеки квартири, посвідченого 26.10.2007 року за реєстровим №11330, було посвідчено перехід права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру №1 за адресою: м. Київ, просп. Відрадний, буд. 36-Б, до ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в договорі іпотеки та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вищевказані дії приватного нотаріуса є неправомірними, а сама нотаріальна дія підлягає скасуванню з допущених при її вчиненні порушень, зокрема в листі-вимозі, надісланому ОСОБА_5 банком, не зазначено конкретно строків реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про те, що приватний нотаріус не ознайомився належним чином з договором іпотеки, не взявши до уваги обов'язкову вимогу щодо повідомлення іпотекодавців про перехід права власності до іпотекодержателя. Крім того, у провадженні Солом»янського районного суду м. Києва знаходяться матеріали справи №760/17040/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто банком застосовано процедуру судового звернення стягнення на предмет іпотеки, що виключає відповідно до змісту ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» можливість звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження про це в договорі.

Порушенням також є і те, що приватний нотаріус вчинив оскаржувану нотаріальну дію з посвідчення права власності на предмет іпотеки, не звернувши уваги на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено договір споживчого кредиту, наданого в іноземній валюті кредитною установою - резидентом України, тобто на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно положень якого протягом дії закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року підсудність вказаної справи було визначено Оболонському районному суду м. Києва.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_7, остання просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на спірну квартиру перейшло до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на законних підставах, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» від 25.12.2015 року №1127, тобто нотаріус під час вчинення відповідних дій діяв на підставі норм чинного законодавства України та в межах своєї компетенції.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2007 року між третьою особою ОСОБА_5 та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір KIJ0GA0000102P, відповідно до п. 7.1 якого банком було надано ОСОБА_5 кредит у розмірі 77 620 доларів США для придбання бізнесу, а також 7 620 доларів США на сплату страхових платежів, з відповідною подальшою сплатою відсотків за користування кредитом та строком повернення до 25.10.2017 року (том 1, а.с.5-7).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 26.10.2007 року між відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк», як іпотекодержателем, позивачем ОСОБА_2 та третіми особами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як іпотекодавцями, було укладено договір іпотеки квартири, відповідно до змісту якого в рахунок забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором, банку було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить позивачу та третім особам ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних частках (том 1, а.с.95-104).

У зв'язку із невиконанням зобов'язань за кредитним договором, 17.08.2016 року на адресу позивача ОСОБА_2 та третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ПАТ КБ «ПриватБанк» було надіслано вимогу про дострокове виконання зобов'язань по кредитному договору протягом 30 днів з дня отримання вимоги. Зазначалося, що у випадку невиконання вимог про сплату боргу, банк залишає за собою право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження, яке міститься в договорі іпотеки квартири. Вказували на те, що у випадку невиконання своїх зобов'язань по поверненню грошових коштів у встановлений строк, банк вимагає від усіх членів сім'ї та інших мешканців, добровільно звільнити предмет іпотеки (том 1, а.с.92-93).

Зазначена вимога була отримана позивачем ОСОБА_2 та третіми особами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 19.08.2016 року, що підтверджується відповідними відмітками на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення (том 1, а.с.94) та не заперечувалося самим позивачем.

29.08.2016 року ОСОБА_5 направив на адресу банку відповідь на лист - вимогу від 17.08.2016 року, згідно якої ОСОБА_5 заперечує правомірність вимоги банку про виселення з предмету іпотеки. Вказував на те, що йому та іншим співвласникам спірної квартири, не запропоновано викупити предмет іпотеки, чим порушено їхні права, та зазначив, що виселення з квартири може відбутися лише на підставі рішення суду.

Протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги банку борг позивачем та/чи третіми особами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сплачений не був.

Згідно звіту про оцінку майна від 16.08.2016 року квартира АДРЕСА_1 коштує 712 044 грн. (том 1, а.с.232-250 - том 2, а.с.1-7).

В зв»язку із невиконанням вимоги про повернення отриманих у кредит коштів, 29.09.2016 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О. із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки. На підтвердження заявлених вимог представником ПАТ КБ «ПриватБанк» приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швецю Р.О. було надано заставну серії ПБ№010073 з підписами позивача ОСОБА_2 та третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (том 1, а.с.105-106), нотаріально посвідчений договір іпотеки квартири від 26.10.2007 року, копію письмової вимоги про усунення порушень від 17.08.2016 року, повідомлення про вручення письмової вимоги від 19.08.2016 року.

За заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» та на підставі наданих банком документів після спливу тридцяти днів після отримання відповідної вимоги, 29.09.2016 року право власності на предмет іпотеки у вигляді квартири АДРЕСА_1 було зареєстровано приватним нотаріусом за ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується наявними в справі письмовими доказами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_5 неналежним чином виконував свої зобов'язання згідно умов укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» 25 жовтня 2007 року кредитного договору, що підтверджується наявними в справі письмовими доказами, в зв'язку із чим ПАТ КБ «ПриватБанк», як іпотекодержатель, набув на підставі ст.33 Закону України «Про іпотеку» право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 16.7.1. укладеного між сторонами договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

У випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцями іпотекодержатель направляє іпотекодавцям і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення; якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому договорі.

Згідно п. 27 договору іпотеки, укладеного 26 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, сторони домовились, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити Іпотекодавців; або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавці надають Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавців, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, договір іпотеки від 26 жовтня 2007 року містить застереження, яке надавало іпотекодержателю ПАТ КБ «ПриватБанк» право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому покладений на іпотекодержателя іпотечним застереженням обов'язок щодо письмового повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі незадоволення ними його вимог про погашення заборгованості за кредитним договором, ним виконаний, що підтверджується наявними в справі письмовими доказами (том 1, а.с.92-94).

Відповідно до приписів ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки при посвідченні переходу права власності на іпотечне майно до ПАТ КБ «ПриватБанк» приватним нотаріусом було дотримано умови договору та вимоги закону, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до визнання дій нотаріуса неправомірними та скасування вчиненої ним нотаріальної дії є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про порушення нотаріусом в момент реєстрації переходу права власності на предмет іпотеки вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», необґрунтовані та не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника /майнового поручителя/ або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «споживач» розкрите в Законі України «Про захист прав споживачів», відповідно до п. 22 ч.1 ст. 1 якого споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов'язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до п. 7.1. кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 77 620 дол. США на наступні цілі: придбання бізнесу (том 1, а.с.7). Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позичальник ОСОБА_5 з 13.03.2002 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та станом на 10.01.2019 року не перебуває в процесі припинення.

Оскільки метою отримання кредитних коштів ОСОБА_5 за кредитним договором KIJ0GA0000102P від 25.10.2007 року, з метою забезпечення якого було укладено іпотечний договір, було не задоволення власних потреб, як споживача, а дії, пов'язані із майбутньою підприємницькою діяльністю, даний кредитний договір не є споживчим, отже дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється.

Доводи апеляційної скарги позивача про ненадання іпотекодавцями згоди на позасудове врегулювання спору колегією суддів відхиляються, оскільки таку згоду іпотекодавці надали під час укладання 26 жовтня 2007 року договору іпотеки, п.27 якого містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі у такий спосіб.

Необгрунтованими є і доводи скарги про ненадання банком позивачу звіту про оцінку спірної квартири, оскільки такий обов'язок банку не передбачено ні умовами укладеного між сторонами договору іпотеки, ні ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відхиляються колегією суддів і доводи скарги про неповідомлення банком власників квартири про перехід права власності, оскільки такі доводи спростовуються наявними в справі дослідженими судом письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги про неточності у розрахунку заборгованості в листі-вимозі від 17.08.2016 року, отриманому позивачем та третіми особами, законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки не свідчать про допущення приватним нотаріусом порушень порядку реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем згідно вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Необгрунтованими є і доводи скарги про порушення Оболонським районним судом м. Києва виключної підсудності, оскільки підсудність справи саме Оболонському районному суду м. Києва була визначена ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року (том 1, а.с.132-133).

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об'єктивну оцінку у своєму рішенні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: