печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року суддя Печерського районного суду міста Києва Писанець В.А., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання недійсним договору щодо відчуження майна спільної сумісної власності подружжя та визнання 1/2 права власності на об'єкт майна спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває вказана цивільна справа про визнання недійсним договору щодо відчуження майна спільної сумісної власності подружжя та визнання 1/2 права власності на об'єкт майна спільної сумісної власності подружжя.

Разом із позовом до суду надійшла заява про забезпечення позову, в який представник позивача просить накласти арешт на автомобіль НОМЕР_1, VIN НОМЕР_2.

В обґрунтування заяви посилається на те, що позивач з відповідачем ОСОБА_4 з 18 листопада 2015 року перебувають у шлюбі, який наразі не розірвано, однак з 15 січня 2019 року в провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу. 05 жовтня 2018 року за спільні кошти подружжя був придбаний вказаний транспортний засіб, який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ України стосовно зареєстрованих транспортних засобів підтверджується те, що автомобіль НОМЕР_1, VIN НОМЕР_2 не зареєстрований за відповідачкою, а перереєстровано за ОСОБА_3

Позивач зазначає, що відповідач не повідомляла його про продаж вказаного автомобіля третім особам, письмову (нотаріальну) згоду на укладення договору купівлі-продажу автомобіля не отримувала.

Оскільки на момент укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 оспорюваного договору відчуження спільного сумісного майна подружжя, відсутня письмова згода позивача, як співвласника, вважає, в силу положень ч. 3 ст. 65 СК України зазначений договір недійсним.

Вважає, що подальше відчуження автомобіля третім особам зробить неможливим виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, тому просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Дослідивши зібрані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Спірний автомобіль придбаний у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, відчужений відповідачу ОСОБА_3, а позивач оспорює зазначений договір купівлі-продажу, вважаючи що є власником 1/2 частини автомобіля, тому при відчуженні відповідач мала б отримати його згоду.

Забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З матеріалів справи не вбачається, що спірний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_4 або ОСОБА_3, а також не вбачається підстав набуття такими на підставі спірного договору майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя.

Дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, враховуючи наявні у суду відомості про належність спірного майна, а також співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, спосіб захисту своїх порушених прав, обраний позивачем, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити представнику позивача у задоволенні його заяви про забезпечення позову у цивільній справі за ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання недійсним договору щодо відчуження майна спільної сумісної власності подружжя та визнання 1/2 права власності на об'єкт майна спільної сумісної власності подружжя.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. А. Писанець