Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 756/14769/16-ц

провадження № 61-20903св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Луспеника Д. Д., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року у складі судді Васалатія К. А. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Вербової І. М., Гаращенка Д. Р.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк»), третя особа - ОСОБА_2, про визнання договору поруки припиненим.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 10 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 040-2008-1054 (далі - Кредитний договір), згідно з умовами якого позичальнику було надано грошові кошти в розмірі 63 800 доларів США під 12,45 % річних (у разі прострочення платежу - під 37,35 % річних) на строк до 01 квітня 2038 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором 10 квітня 2008 року між банком і ним було укладено договір поруки № 040-2008-1054-Р/1 (далі - Договір поруки), за умовами якого він солідарно з позичальником відповідає перед кредитодавцем за виконання ОСОБА_2 зобов'язань у повному обсязі. 15 липня 2008 року банк в односторонньому порядку змінив відсоткову ставку за Кредитним договором, встановивши її в розмірі: базова процента ставка - 13,45 % річних, підвищена процента ставка (у разі прострочення платежу) - 40,35 % річних, про що повідомив позичальника листом без зазначення дати. Розмір процентної ставки став більшим, ніж визначено умовами Кредитного договору та Договору поруки, що потягнуло за собою збільшення обсягу його відповідальності, згоди на яке він не давав. У листопаді 2016 року він дізнався про те, що рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, та нього про стягнення боргу за Кредитним договором задоволено. Отже, звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором з нього як поручителя є підтвердженням невизнання відповідачем Договору поруки припиненим. Вважає, що порука припинилася з 15 липня 2008 року, тобто з дати збільшення відповідачем основного зобов'язання без його згоди. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати припиненою поруку за Договором поруки, укладеним між ним і банком.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року позов залишено без задоволення.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що зобов'язання за Кредитним договором не виконані, тому відсутні підстави вважати, що дія Договору поруки закінчилася. ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про збільшення відсоткової ставки за Кредитним договором.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року змінено в частині застосування норм матеріального права.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на частину першу статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), згідно з якою порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Проте місцевий суд на вказані обставини уваги не звернув і ухвалив судове рішення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України, чим вийшов за межі позовних вимог. Судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, однак спір по суті вирішено правильно. ОСОБА_2 не виконував належним чином своїх зобов'язань за Кредитним договором, у зв'язку з чим рішенням Кам'янець-Подільського районного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року з нього та поручителя ОСОБА_1 в солідарному порядку стягнута заборгованість, яка розрахована за процентною ставкою 12,45 % річних, тобто тією ставкою, яка була передбачена договором. Це рішення поручителем не оскаржувалося і набрало законної сили. Суду не надано доказів підвищення банком процентної ставки.

У травні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з'ясовані обставини справи, не досліджені надані ним докази, якими підтверджено збільшення процентної ставки, не взято до уваги пункт 2.1 Договору поруки та відсутність його згоди на зміну умов Кредитного договору, а саме збільшення розміру його відповідальності. Наведене підтверджується різницею у сумах, які підлягали сплаті згідно з Графіком погашення кредитної заборгованості, наданим Кам'янець-Подільському міськрайонному суду Хмельницької області станом на 19 серпня 2015 року, та Графіком платежів як Додатком № 2 до Кредитного договору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

24 квітня 2018 року справу № 756/14769/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частин першої, третьої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України 2004 року).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду в повній мірі не відповідає.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, щоза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 10 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір, згідно з умовами якого позичальнику було надано грошові кошти в розмірі 63 800 доларів США на строк до 01 квітня 2038 року.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

З метою належного виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань 10 квітня2008 року між банком і ОСОБА_1 було укладено Договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався нести солідарну з позичальником майнову відповідальність за виконання усіх зобов'язань, що виникли з Кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення перероду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Викладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-3176цс15.

Згідно з пунктом 1.1 Кредитного договору плата за користування кредитом визначена у розмірі 12,45 % річних. За користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37,35 % річних.

Пунктом 2.12 Кредитного договору передбачено, що кредитор може збільшити процентну ставку, зазначену у пункті 1.1 договору, у разі зміни Національним банком України розміру чинної облікової ставки та/або у разі запровадження адміністративних та/або інших заходів, які збільшують вартість коштів на українському ринку, та/або у випадку зміни ставок LIBOR, EURIBOR, та/або в інших випадках, якщо кредитор обґрунтовано вважає, що така зміна відповідає ринковим умовам або має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора. Про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позивальника письмово: за 15 календарних днів до дати зміни процентної ставки. При цьому у разі незгоди зі зміною процентної ставки позичальник має право у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, достроково повернути кредитору всю суму кредитних коштів, отриманих за цим договором (в тому числі несплачену суму кредиту), сплатити йому в повному обсязі нараховані проценти за користування кредитом та інші витрати, що підлягають сплаті кредитору згідно з умовами цього договору і лише за умови повного виконання всіх зобов'язань позичальника за цим договором розірвати цей договір; протягом 7 календарних днів з дати набрання чинності нового розміру процентної ставки. Письмова форма повідомлення кредитором позичальника про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом передбачає направлення кредитором відповідного письмового повідомлення позичальнику поштою та/або шляхом розміщення відповідних повідомлень на дошках оголошень у приміщеннях установ кредитора та/або іншим засобом. Факт непогашення позичальником у строк до останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової процентної ставки, на користь кредитора всієї суми існуючої заборгованості позичальника за цим договором (а саме: неповернення всієї суми кредиту, несплата всієї суми нарахованих процентів та інших платежів) є згодою позичальника з таким новим розміром процентної ставки, що нараховується за користування кредитом згідно з умовами цього договору, при цьому додаткова угода до договору щодо внесення змін не укладається.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією листа ВАТ «Універсал Банк» без дати, надісланого ОСОБА_2, банк повідомив позичальника про те, що у зв'язку з останніми тенденціями у фінансовій сфері та економічною ситуацією в Україні загалом та відповідно до умов укладеного Кредитного договору кредитор вимушений змінити відсоткову ставку. Починаючи з 15 липня 2008 року, нарахування відсотків на залишок кредиту буде відбуватися на таких умовах: базова процентна ставка - 13,45 % річних, підвищена процентна ставка - 40,35 % річних.

У пункті 1.2 Договору поруки зазначено, що розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів складає 12,45 %, а розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки/терміни сплати платежів - 37,35 % річних.

Пунктом 2.1 Договору поруки передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Встановлено, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором у 2015 році банк звернувся до Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за Кредитним договором. Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнено солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за Кредитним договором в сумі 932 571 грн 55 коп. з урахуванням стягненої заборгованості за Кредитним договором від суми 932 571 грн 55 коп., яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_1Стягнено солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за Кредитним договором в сумі 932 571 грн 55 коп. з урахуванням стягненої заборгованості за Кредитним договором від суми 932 571 грн 55 коп., яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що розрахунок кредитної заборгованості, який було надано банком Кам'янець-Подільському міськрайонному суду Хмельницької області під час розгляду справи за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_1 про стягнення боргу за Кредитним договором, відрізняється від Графіка платежів, підписаного сторонами Кредитного договору, оскільки в розрахунку кредитної заборгованості з 01 серпня 2008 року вказана заборгованість була розрахована за ставкою 13,45 % річних.

Апеляційний суд не звернув на це уваги, не спростував доводи позивача і не перевірив, з якої процентної ставки виходив Кам'янець-Подільський міськрайонний суд при стягненні заборгованості за Кредитним договором.

Без з'ясування вказаних обставин необґрунтованим є висновок апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з ненаданням суду доказів того, що після направлення банком листа позичальнику про збільшення процентної ставки така ставка була в дійсності підвищена. При цьому той факт, що згаданий лист не був вручений позичальнику, не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки за змістом вищенаведеного пункту 2.12 Кредитного договору підвищення банком процентної ставки не пов'язане з обов'язковим повідомленням про це позичальника. Банк лише зобов'язаний поінформувати позичальника про таке збільшення у спосіб, передбачений договором. Однак не отримання позичальником відповідного повідомлення банку не має своїм наслідком збереження попередньої процентної ставки.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

За змістом пункту 6 частини третьої статті 295, частини другої статті 303 та пункту 1 частини першої статті 309 ЦПК України 2004 року апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті, або доказами, які судом першої інстанції досліджувалися з порушенням установленого порядку.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не перевірив доводів апеляційної скарги та не спростував їх належним чином, не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та дійшов передчасного висновку про зміну рішення місцевого суду лише в частині застосування норм матеріального права.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Всупереч усталеній практиці ЄСПЛ, вимогам статей 212, 303, 316 ЦПК України 2004 року апеляційний суд не дослідив належним чином зібрані докази та не спростував переконливих аргументів позивача про наявність правових підстав для припинення поруки.

В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з'ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове рішення.

Відповідно до пункту першого частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки апеляційним судом порушено вищенаведені норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене цим судом рішення не може вважатися законними і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Також суду необхідно врахувати правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), згідно з яким, враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства як додаткового (акцесорного) зобов'язання до основного договору та пряму залежність від його умов, Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 квітня 2017 рокускасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_2, про визнання договору поруки припиненим направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

Д. Д. Луспеник С. О. Погрібний