РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/361/19

Справа № 510/2159/18

09.01.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 березня 2006 року помер його батько ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 20, який розташований по вул. Тиха в с. Орлівка Ренійського району Одеської області, який складається в цілому із: житлового будинку літ. А, прибудової літ. А?, літньої кухні літ. Б, Е, навісу літ. б, Ж, погребу літ. б?, гаражу літ. В, сараїв літ. Г, Д, вбиральні літ. З, огорожі 1-3,5, споруди 4, який розташований на земельної ділянці площею 0,25 га, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі рішення Орлівської сільської ради народних депутатів Ренійського району Одеської області № 69-ХХІ від 03 листопада 1993 року.

За життя померлий ОСОБА_2 залишив заповідальне розпорядження на користь позивача, а тому спадкоємство здійснюється за заповітом.

Крім того, позивач проживав разом з померлим на час відкриття спадщини, від неї не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Через деякий час після смерті батька позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 13 листопада 2018 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення сповіщався, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення сповіщався, причини неявки суду не відомі, надав суду заяву, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 26 березня 2006 року помер батько позивача ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 20, який розташований по вул. Тиха в с. Орлівка Ренійського району Одеської області, який складається в цілому із: житлового будинку літ. А, прибудової літ. А?, літньої кухні літ. Б, Е, навісу літ. б, Ж, погребу літ. б?, гаражу літ. В, сараїв літ. Г, Д, вбиральні літ. З, огорожі 1-3,5, споруди 4, який розташований на земельної ділянці площею 0,25 га, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі рішення Орлівської сільської ради народних депутатів Ренійського району Одеської області № 69-ХХІ від 03 листопада 1993 року.

За життя померлий ОСОБА_2 залишив заповідальне розпорядження на користь позивача, а тому спадкоємство здійснюється за заповітом.

Крім того, позивач проживав разом з померлим на час відкриття спадщини, від неї не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Через деякий час після смерті батька позивач звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 13 листопада 2018 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надав суду: копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на імя померлого ОСОБА_2, копію заповіту, документи підтверджуючі факт сумісного проживання позивача з померлого, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують правопомерлої ОСОБА_2 на спірне спадкове майно, спадкоємцем якого за заповітом є ОСОБА_1, а тому позов має бути задоволено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 18, 81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 20, який розташований по вул. Тиха в с. Орлівка Ренійського району Одеської області, який складається в цілому із: житлового будинку літ. А, прибудової літ. А?, літньої кухні літ. Б, Е, навісу літ. б, Ж, погребу літ. б?, гаражу літ. В, сараїв літ. Г, Д, вбиральні літ. З, огорожі 1-3,5, споруди 4, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2, померлого 26 березня 2006 року.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова