РІШЕННЯ

іменем України

"22" січня 2019 р. 145/1915/18 2/145/134/2019 Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що їй на праві власності належить будинок, розташований в с. ЯришівкаТиврівського району вул.. Садова, 23 А. За даною адресою зареєстровані вона, її дочка - ОСОБА_5, сини - ОСОБА_5, та ОСОБА_4 та ОСОБА_4

Фактично в будинку проживає тільки вона та час від часу її діти.

Відповідачі в даному житлі не проживають з дня реєстрації. Роман не проживає з 2008 року, а ОСОБА_4 - з 2015 року.

Відповідачі зареєстрували місце свого проживання за адресою її будинку за її згодою на прохання її родички. На даний час вона втратила зв'язок з відповідачами, їх місце перебування їй не відоме.

Останній раз вона спілкувалася по телефону з ОСОБА_2 більше року тому. В телефонній розмові вона просила його скасувати свою реєстрацію за адресою її будинку. Роман погодився виписатися і сказав, що ОСОБА_4 теж не проти. Однак, по даний час відповідачі так і зареєстровані в її будинку.

На даний час вона хоче оформити субсидію на оплату комунальних послуг, але реєстрація відповідачів за адресою розташування її будинку перешкоджає їй в цьому.

Вона позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися майном, що належить їй на праві власності.

Відповідачі втратили право на проживання в належному їй будинку, оскільки ОСОБА_2 протягом 10 років, а ОСОБА_4 протягом 3 років не проживають і не користуються належним їй житлом, жодного дня в її будинку не проживали, житлом (сервітутом) не користувалися протягом усіх років з моменту реєстрації свого проживання по даний час.

Просить усунути перешкоди в користуванні належним їй житлом, шляхом визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала повністю, просить його задоволити з підстав, викладених у заяві. Пояснила, що відповідачі з ОСОБА_3 не проживали і не проживають разом, не є і не були членами сім'ї позивачки.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнав, пояснив, що він в АДРЕСА_1 ніколи не проживав. ОСОБА_4 не проживає за вказаною адресою більше двох років, жив він там місяців три. Вони прописалися в даному будинку за згодою ОСОБА_3, яка є сестрою їх рідної бабусі, оскільки йому необхідно було прописатися, але він ніколи там не жив. Він проживає з дружиною в АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_4 в судові засідання (30.11.2018 та 22.01.2019) не з'явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, за місцем реєстрації, своєчасно, що стверджується відомостями про місце реєстрації від 05.11.2018 року № 4/20378, повернутими поштовими конвертами з відмітками «за закінченням встановленого строку зберігання» та «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення». Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи з положень ст. 128 ЦПК України суд вважає, що відповідач повідомлений про розгляд справи.

Суд, вислухавши представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступного.

Відповідно до виписки з погосподарської книги № 02-15/6 на 2016 - 2020 роки с. Яришівка (Тиврівський район) Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_3 належить житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Її право власності на вказаний житловий будинок в Державному реєстрі речових прав зареєстровано 22.08.2018 року, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 135950413 від 30.08.2018 року (а.с.7).

В даному будинку 06.08.2008 року зареєстрований відповідач - ОСОБА_2, 28.08.2015 року зареєстрований відповідач - ОСОБА_4, що стверджується копією будинковою книгою (а.с. 8-10).

Згідно довідки виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області в указаному будинку, відповідачі з дня реєстрації не проживають: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований з 06.08.2008 р.), ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований з 28.08.2015 р.).

Свідок ОСОБА_6 показала, що вона з серпня 2017 року проживає в АДРЕСА_1 до того вона проживала в м. Донецьк і в м. Києві. З моменту її вселення у вказаному будинку ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_4 в будинку в АДРЕСА_1 не проживали, їхніх речей в будинку немає.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Проте відповідачі ніколи не були членами сім'ї позивачки.

Правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-709цс16, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний Суд України дійшов висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не є і не були членами сім'ї позивачки, в її будинку не проживають, не оплачують комунальні послуги, не несуть витрат по утриманню будинку та не приймають участь у спільному побуті та враховуючи вищезазначену правову позицію ВСУ, позов підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Доказів на спростування позову не надано.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.16, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

ухвалив:

Позов задоволити.

Усунути перешкоди в користуванні належним ОСОБА_3 житлом шляхом визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 28 січня 2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду буде подано протягом тридцяти днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Кіосак Н. О.