Провадження № 22ц-824/1366/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Деснянського району міста Києва Управління охорони здоров'я Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до Комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Деснянського району м. Києва Управління охорони здоров'я Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання дій неправомірними, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_4 звернулася із позовом, який обґрунтовувала тим, що з 2000 року вона працювала лікарем - стоматологом в поліклініці №3 (філія №3 КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва).

Вказує, що у травні 2014 року, будучи введена в оману директором КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва ОСОБА_5, була вимушена взяти кошти в борг та забезпечити своє робоче місце стоматологічним обладнанням «АЯКС 12» та 12 червня 2014 року уклала договір з ТМЦ «Медтехніка» на придбання даної медичної установки, вартість якої склала 38 949 грн. 84 коп., а ОСОБА_5 змусив її підписати договір щодо безкоштовного користування нею даною стоматологічною установкою «АЯКС 12» на 1 рік та 6 місяців.

У грудні 2015 року закінчився термін дії договору про користування стоматологічною установкою «АЯКС 12», проте з нею його продовжено не було і повідомлено, що дане обладнання не буде придбаватися відповідачем.

27 травня 2016 року ОСОБА_5 було видано розпорядження, згідно якого вона мала звільнити займаний нею кабінет № 420, у зв'язку з закінчення терміну дії договору користування. Після чого вона 21.10.2016 року переоформила за договором дарування на неповнолітнього сина це медичне обладнання у вигляді стоматологічної установки «АЯКС 12». Оскільки відповідач відмовився повернути їй стоматологічну установку в тому стані в якому вона знаходилася на момент її передачі відповідачу, зважаючи на те, що вона має статус матері-одиначки, має величезні борги за придбане медичне обладнання, незаконно звільнена з посади лікаря стоматолога, крім того має важкий майновий стан, вимушена звернутися до суду із цим позовом, в якому просила визнати неправомірними дії КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва щодо стоматологічної установки «АЯКС 12», а саме встановлення на її робочому місці з 01.11.2013 року першого дня працевлаштування переводом у зв'язку з реорганізацією 100% списаної УС-30, що унеможливлювало надання стоматологічних послуг та не введення в експлуатацію стоматологічної установки «АЯКС 12», визнати неправомірними дії КНП «КДЦ» Деснянського району міста Києва щодо ігнорування її письмового звернення щодо повернення стоматологічної установки «АЯКС 12», визнати неправомірними дії КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва щодо відмови повернути їй саме нову стоматологічну установку «АЯКС 12», визнати неправомірними дії КНП «КДЦ» Деснянського району м. Києва щодо навмисного створювання умов праці з першого дня працевлаштування, які унеможливлювали надання медичних послуг пацієнтам, а також визнати неправомірними інші дії відповідача, які, на її думку, вводять суд в оману, а також стягнути з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва на її користь завдану матеріальну шкоду у розмірі вартості стоматологічної установки «АЯКС 12» та моральну шкоду в розмірі 230 400 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з КНП КДЦ Деснянського району м. Києва на користь ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду в розмірі вартості стоматологічної установки «АЯКС 12» у розмірі 41 286 грн. 73 коп. та моральну шкоду в розмірі 20 000, 00 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням, представник КНП КДЦ Деснянського району м. Києва подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою прикладалися зусилля для повернення рухомого майна, що належить її неповнолітньому сину, проте відповідачем воно їй повернуто не було, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у частині стягнення з відповідача на користь позивачки вартості стоматологічної установки АЯКС-12 в сумі 41 286, 73 грн., та моральної шкоди у розмірі 20 000, 00 грн., зазнаною нею внаслідок неправомірних дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 2000 року працювала лікарем - стоматологом у Поліклініці № 2 Ватутінського району м. Києва та наказом від 29 червня 2016 року була звільнена з посади лікаря - стоматолога - терапевта стоматологічного відділення філії № 3 КНП «Консультативно - діагностичного центру» Деснянського району м. Києва.

Відповідно до договору №2 безоплатного користування індивідуально визначеного майна від 12.06.2014 року та акту приймання - передачі до договору безоплатного користування індивідуально визначеним майном від 12.06.2014 року позивачка передала у строкове безоплатне користування КНП КДЦ Деснянського району м. Києва товарно-матеріальні цінності у належному та придатному для експлуатації стані у складі стоматологічної установки АЯКС 12 (верхня подача з пневмомотором). Строк дії договору до 31.12.2015 року. (а.с.28-29 т. 1).

Відповідно до договору дарування стоматологічної установки від 21.10.2016 року позивачка подарувала своєму малолітньому сину ОСОБА_6 - ОСОБА_7 стоматологічну установку АЯКС 12 з верхньою подачею в комплекті з пневмомотором, фото полімерною лампою, що вбудовується та скалером, що вбудовується з насадками та платою живлення. Дарунок сторони оцінили в 41 286.73 грн. (а.с.16 т. 1). Стоматологічна установка належала дарувальнику - позивачу у справі на підставі договору поставки №160, укладеного між ТОВ «Торгівельно- медичний центр» «Медтехніка» та Позивачем у справі 12.06.2014 року; чеками №25530, 26624 виданими 12.06.2014 року та відповідно 27.06.2014 року магазином ТОВ «Торгівельно- медичний центр» «Медтехніка»; (а.с. 22-27 т. 1).

Після закінчення дії договору безоплатного користування індивідуально визначеним майном від 12.06.2014 року, а саме - 31.12.2015 року іншого договору між позивачкою та відповідачем з приводу безоплатного користування даним майном не укладалося, а індивідуально визначене в даному договорі майно позивачці не було відповідачем повернуто, не зважаючи на її неодноразові письмові звернення з вимогою повернути їй цю стоматологічну установку (а.с.243-246 т. 2). Крім того в судовому засіданні судом було встановлено, що листи з такими вимогами направлялися позивачкою рекомендованою поштою, проте не приймалися уповноваженими особами відповідача та поверталися. З матеріалів справи вбачається, що власником спірної стоматологічної установки АЯКС 12 з верхньою подачею в комплекті з пневмомотором, фото полімерною лампою, що вбудовується та скалером, що вбудовується з насадками та платою живлення, станом на день подання позову до суду є неповнолітній син позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8, відповідно до договору дарування від 21.10.2016 року, в інтересах якого позивачкою подано позов.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи і інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням чи знищенням її майна, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.95 року №4 роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд

визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,

душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру

немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з

урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я

потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих

стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та

зусилля,необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне

- за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості .

Таким чином, вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-80 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, зокрема дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачкою прикладалися зусилля для повернення рухомого майна, що належить її неповнолітньому сину, проте це майно відповідачем повернуто не було і на даний час їй не відомо в якому саме стані воно знаходиться і такі дії відповідача завдали позивачці моральних втрат.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства "Консультативно-діагностичний центр" Деснянського району міста Києва Управління охорони здоров'я Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 20 липня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: