Справа № 465/5514/18 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2560/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Франківського районного суду м. Львова в складі судді Кузя В.Я. від 09 жовтня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2018 року матеріали позовної заяви Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - повернуто позивачу.

Вказану ухвалу оскаржило АТ КБ «Приватбанк».

В своїй апеляційній скарзі просять ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважають ухвалу незаконною, необґрунтованою, такою, що винесена внаслідок не зясування обставин, які мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що у вересні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року вказана позовна заява була залишена без руху. Звертають увагу на те, що позивачем усунуто зазначені в ухвалі недоліки, а саме суду надано копії документів, додані до позовної заяви, засвідчені належним чином для відповідача, а також надано відповідні письмові пояснення. Вважають, що позивачем усунуто недоліки у встановлений судом строк та в повному обсязі чим виконано вимоги ухвали Франківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2019 року.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.3, ч.7 ст. 185 ЦПК України та повертаючи позовну заяву позивачу, виходив з того, що ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 17.09.2018 року, подану позовну заяву, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків допущених при її подачі, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання заявником копії ухвали. Оскільки, ухвала про залишення без руху в частині виконання вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України не виконана, матеріали позовної заяви підлягають поверненню. У звязку із цим, суд прийшов до переконання, що позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Колегія суддів вважає, що такі висновки обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у якому судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, «позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення. Якщо порушення правил статей 119, 120 ЦПК виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. У разі пред'явлення позовної заяви особами, які діють на захист прав, свобод та інтересів іншої особи (частина перша статті 45 ЦПК), у заяві повинні бути зазначені підстави для такого звернення, а їх не зазначення тягне наслідки, передбачені частинами першою і другою статті 121 ЦПК».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Як вбачається із матеріалів справи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 23.01.2015 року у розмірі 79278,83 грн. станом на 23.07.2018 року, яка складається з наступного: 25684,97грн. заборгованість за кредитом; 8886,35 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 39040,82 грн. заборгованість за пенею та комісією; 5666,69 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Як, також, вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 17 вересня 2018 року позовна заява була залишена без руху, оскільки текст позовної заяви і додатки до неї виготовлені кеглем меншим ніж 12-14, що суперечить вимогам закону та інструкції з діловодства. Також, документи, що додані до позову не читабельні, належним чином не посвідчені копії документів з зазначенням прізвища особи, яка їх подає, а позивач просить розглядати справу у відсутності представника. За таких обставин суд позбавлений можливості призначати дану справу до розгляду. В матеріалах позовної заяви містяться додатки, текст яких викладений іноземною мовою, а їх переклад не здійснено, що у свою чергу суперечить вимогам національного процесуального законодавства.

Як, також, вбачається із матеріалів справи, на виконання вимог вказаної ухвали від 17 вересня 2018 року, АТ КБ «Приватбанк» подано заяву про усунення недоліків у якій вказано про те, що ними надаються суду копії документів, додані до позовної заяви, засвідчені належним чином для відповідача. До заяви також були додані додатки, а саме два пакети документів доданих до позовної заяви, як вказано представником позивача «…засвідчені у встановленому законом порядку.» (а.с. 12,13). Також, з заяві вказано про те, що ПАТ КБ «Приватбанк» на час укладення договору надав Умови та правила надання банківських послуг на російській мові, з якими був ознайомлений відповідач, оскільки законодавством не передбачено, що договір має бути складений тільки на українській мові.

Дослідивши ухвалу про залишення без руху від 17.09.2018року (а.с. 10) заяву про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 12-13), колегія суддів вважає, що підстав для постановлення оскаржуваної ухвали у судді суду першої інстанції не було.

Так, у відповідності до згаданого розяснення «… якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху…».

Однак, як вбачається із ухвали судді першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, а, також, із ухвали про повернення позовної заяви суддею не до кінця деталізовано у чому саме полягає невідповідність позовної заяви ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, суддею не вказано, які конкретно подані позивачем документи не читабельні та в чому саме полягає складність у ознайомленні з такими. Також, як вбачається із копії долученої до матеріалів справи позовної заяви (а.с. 1-6) така є повністю читабельною та викладена чітким машинописним текстом.

Зважаючи на не до кінця деталізовану ухвалу про залишення позовної заяви без руху слід вважати, що усунення недоліків, про які у такій йдеться є ускладненим та допускає можливості різного тлумачення.

Тому при вирішенні питання про відкриття чи повернення позовної заяви суду слід було б зважити на такі обставини.

Окремо, що стосується оскаржуваної ухвали, то вирішуючи питання про повернення позовної заяви, суд першої інстанції жодним чином не зважив на заяву позивача про усунення недоліків позовної заяви та додані до неї документи, хоч такими діями позивач вважав усунутими недоліки, про які у певній, не чіткій формі було вказано у позовній заяві.

Так, позивач додатково надав дві копії належним чином засвідчених документів, а, також, пояснив порядок укладення договору, якого стосується спір та подання частини документів іноземною (російською) мовою, а саме вказано, що «… ПАТ КБ «Приватбанк» на час укладення договору надав Умови та правила надання банківських послуг на російській мові, з якими був ознайомлений відповідач, оскільки законодавством не передбачено, що договір має бути складений тільки на українській мові».

Однак в оскаржуваній ухвалі не вказано, в якій саме частині (чи повністю), зважаючи на подану заяву та копії додаткових документів, позивачем не виконано вимог ухвали від 17.09.2018 року про залишення позовної заяви без руху; які саме недоліки не усунуто; що унеможливлює вирішення питання про відкриття провадження у справі та стало підставою для повернення позовної заяви.

Також, враховуючи, що матеріали справи не містять додатків, зазначених у заяві Банку про усунення недоліків позовної заяви, оскільки такі були повернуті позивачу разом з матеріалами позовної заяви (всупереч вимогам закону до набрання ухвалою законної сили), суд апеляційної інстанції не може переконатися в їх якості (читабельності), а відтак за таких обставин перевірити підставність повернення судом першої інстанції позовної заяви позивачу. Відтак, зважаючи на відсутність в оскаржуваній ухвалі будь-яких даних про недоліки доданих копій документів слід презюмувати те, що такі були подані у відповідності до вимог закону.

Що ж стосується подання частини документів російською мовою та обґрунтування позивача подання таких саме зважаючи на укладення договору такою мовою суду слід було б мотивувати необхідність перекладу таких, як доказів, українською мовою та неможливість відкриття провадження, у звязку з чим (у випадку визнання таких обставин недоліками, що унеможливлюють відкриття провадження у справі) слід було б надати позивачу додатковий строк для усунення таких.

Тому, у суду першої інстанції не було підстав для повернення позовної заяви з підстав не виконання вимог ухвали про залишення без руху, а тому оскаржуваної ухвалу, як таку, що постановлена без дотримання вимог закону та всупереч обставинам, що мають значення слід скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, що повинно бути здійснено з чітким дотриманням, зокрема, і згаданих вимог процесуального закону та зауваг, про які йшлося.

Відповідно до вказаного слід задовольнити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2018 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11.04.2019 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді : Л.Б. Струс

ОСОБА_3