Єдиний унікальний номер 234/277/18 Номер провадження 22-ц/804/77/19
Суддя-доповідач Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції: Демидова В.К.
__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, в якій подано апеляційну скаргу Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 липня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В позові пред'явленому до суду 10 січня 2018 року Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області /надалі Головне управління юстиції/ просило стягнути з ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 33444,00 грн., спричинену в результаті вчинення дисциплінарного проступку передбаченого пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», що полягав в незаконному звільнені ОСОБА_5.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24 липня 2018 року в задоволенні позову Управління юстиції відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що управління юстиції, яке за рішенням суду сплатило середній заробіток за час вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові ОСОБА_5 має право зворотної вимоги до посадової особи винної в такому незаконному звільненні, однак відсутні докази з приводу того, що саме дії ОСОБА_4 призвели до незаконного звільнення та заподіяння матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі Головне управління юстиції просило рішення скасувати через порушення судом норм матеріального права та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що встановленим обставинам суд дав неналежну правову оцінку та безпідставно не врахував що саме через неправомірні дії позивача спричинено шкоду та позивача зобов'язано виплатити ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу та Акт про результати службового розслідування щодо ОСОБА_4 і Висновок за результатами проведення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_4 є належними, допустимими та достатніми доказами вини останнього.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно трудової книжки ОСОБА_4 з 02 листопада 2009 року по 21 серпня 2012 року працював на посаді заступника начальника Совєтського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції та з 22 серпня 2012 року на посаді начальника вказаного відділу державної виконавчої служби, з 14 травня 2018 року переведений на посаду начальника Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області /а.с.82-88/.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_5 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Макіївського міського управління юстиції Донецької області, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказів, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди встановлені наступні обставин:

- 04 грудня 2009 року ОСОБА_5 подав заяву на ім'я начальника ГУЮ в області Сабардіна М.І., в якій просив звільнити його із займаної посади за власним бажанням з 04 грудня 2009 року, яка зареєстрована у Совєтському ВДВС 04 грудня 2009 року за № 1332/11-34;

- заява ОСОБА_5 погоджена в.о. начальника Совєтського ВДВС ОСОБА_4 з резолюцією «з відпрацюванням до 17 грудня 2009 року не заперечую», 07 грудня 2009 року заява погоджена начальником Макіївського МУЮ Бондаренко О.О. з резолюцією «згодна»;

- 09 грудня 2009 року в.о. начальника Совєтського ВДВС ОСОБА_4 звернувся до начальника ГУЮ в області Сабардіна М.І. з поданням № 709, в якому просив звільнити за власним бажанням головного державного виконавця Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ ОСОБА_5 з займаної посади 17 грудня 2009 року, до подання була додана заява ОСОБА_5 від 04 грудня 2009 року, яка в ГУЮ зареєстрована 14 грудня 2009 року за № 5317, на заяві ОСОБА_5 від 04 грудня 2009 року начальником ГУЮ в області проставлена резолюція «до наказу»;

- в період з 07 грудня 2009 року по 16 грудня 2009 року ОСОБА_5 перебував на лікарняному, до роботи мав стати 17 грудня 2009 року, про що свідчить листок непрацездатності серії АБО № 7752281;

- згідно Табелю обліку використання робочого часу за грудень 2009 року, головний державний виконавець відпрацював 5 робочих днів (01, 02, 03, 17 грудня по 8 годин; 18 грудня 7 годин); відсутній на роботі 1 день (04 грудня - «пр» - прогул), 12 днів (05, 06, 07, 08, 09, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 грудня - «х» - хвороба), починаючи з 19 грудня 2009 року будь-які відмітки щодо виходу чи невиходу позивача на роботу в табелі відсутні;

- 14 грудня 2009 року на ім'я начальника ГУЮ в області Сабардіна М.І. ОСОБА_5 подав заяву, в якій просив залишити без розгляду його заяву про звільнення від 04 грудня 2009 року;

- Згідно Витягу з Журналу реєстрації загальної вхідної кореспонденції Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ Справа № 11-34, частина І, 3р., ст. 100б, 2009, заява ОСОБА_5 щодо залишення без розгляду заяви про звільнення зареєстрована 14 грудня 2009 року за вхідним № 1360;

- 14 грудня 2009 року заява ОСОБА_5 від 14 грудня 2009 року передана на розгляд ОСОБА_4, факт отримання цієї заяви засвідчений підписом виконавця в графі «Розписка виконавця про одержання документа»;

- 18 грудня 2009 року на підставі заяви ОСОБА_5, подання в.о. заступника начальника Макіївського МУЮ - начальника Совєтського ВДВС ОСОБА_4, ГУЮ в області виданий наказ № 1290 «Про звільнення ОСОБА_5», цим наказом ОСОБА_5, головний державний виконавець Совєтського ВДВС Макіївського МУЮ, звільнений з займаної посади 18 грудня 2009 року, за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України.

Адміністративний суд посилаючись на встановлені обставини виходячи з того, що ОСОБА_5 скористався своїм правом на відкликання поданої ним заяви про звільнення за власним бажанням протягом двотижневого строку та після тимчасової непрацездатності 17 грудня 2009 року вийшов на роботу і фактично був допущений до роботи і продовжив працювати після закінчення визначеного в заяві про звільнення за власним бажанням строку, скасував наказ про звільнення ОСОБА_5 від 18 грудня 2009 року, поновив останнього на посаді головного державного виконавця з 19 грудня 2009 року та стягнув з роботодавця Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 33444,00грн. /а.с. 60-77/.

Актом «Про результати службового розслідування щодо начальника Совєтського відділу державної виконавчої м. Макіївка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 від 15 листопада 2017 року» визначено, що ОСОБА_5 було незаконного звільнено саме через неналежне виконання посадових обов'язків ОСОБА_4, який допустив порушення, оскільки здійснив неправомірну реєстрацію заяви ОСОБА_5 від 14 грудня 2009 року в журналі вхідної кореспонденції Совєтського ВДВС, проігнорував бажання працівника ОСОБА_5 залишити без розгляду його заяву про звільнення та не скерував заяву від 14 грудня 2009 року до Головного управління юстиції. За наслідками засідання комісія запропонувала прийняти рішення про застосування реагування до ОСОБА_4 в рамках дисциплінарного провадження /а.с. 5-11/.

За результатами проведеного дисциплінарного провадження Дисциплінарною комісією підготовлено висновок від 21 листопада 2017 року за змістом якого ОСОБА_4 вчинив дисциплінарний проступок, що передбачений пунктом 5 частиною 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», який призвів до незаконного звільнення ОСОБА_5 та спричинення Головному управлінню юстиції матеріальної шкоди в розмірі 33444,00 грн. Разом з тим, у зв'язку з закінченням строку давності вчиненого дисциплінарного проступку, комісія рекомендувала дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_4 закрити /а.с. 12-18/.

В підтвердження сплати незаконно звільненому працівникові ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу свідчить платіжне доручення № 3344 від 29 червня 2017 року згідно якого останньому перераховано 26922,42 грн. /а.с. 19/.

Лист В.о. начальника міністерства юстиції України, яким було запропоновано ОСОБА_4 добровільно відшкодувати шкоду у розмірі 33444,00 грн.. залишився без задоволення /а.с. 20/.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з'ясував обставини у справі та правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 і статті 237 КЗпП матеріальна відповідальність на службову особу за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації оплатою працівникові вимушеного прогулу або різниці у заробітку при незаконному звільненні або незаконному переведенні його на іншу роботу можна покласти при наявності її персональної вини в цьому, у випадках, коли незаконне звільнення або незаконне переведення мало місце за рішенням колегіального органу, керівник цього органу може нести зазначену матеріальну відповідальність в тому разі, коли рішення було прийняте внаслідок його винних протиправних дій.

Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП, слід мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі та відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Отже за змістом наведених норм згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП суб'єктами повної матеріальної відповідальності є службові особи, за наказом чи розпорядженням яких працівника незаконно звільнено чи переведено на іншу роботу.

За обставинами у даній справі неправомірне звільнення державного виконавця мало місце за наказом Начальника Головного управління юстиції до повноважень якого віднесено це питання згідно статті 9 Закону України «Про державну виконавчу службу України», за змістом якого головний державний виконавець, старший державний виконавець, державний виконавець призначаються на посаду та звільняються з посади начальником головного управління юстиції в області за поданням заступника начальника районного, районного у місті, міського (міст обласного значення), міськрайонного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби, погодженим із заступником начальника головного управління юстиції в області - начальником управління державної виконавчої служби.

Отже відсутні підстави стверджувати що незаконне звільнення працівника мало місце за наказом ОСОБА_4, який крім іншого станом на 18 грудня 2009 року обіймав посаду заступника начальника Совєтського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції.

Статтею 65 Закону України «Про державну службу» /далі Закону/, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Та суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підготовка Акту про результати службового розслідування щодо ОСОБА_4 і складання відповідного Висновку за результатами проведення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_4, за наслідками якого жодного наказу щодо працівника не було та ОСОБА_4 не притягнуто до дисциплінарної відповідальності не породило ніяких правових наслідків.

Тобто вірні висновки суду першої інстанції з приводу того, що не підтверджено та не встановлено, що рішення про незаконне звільнення працівника ОСОБА_5 було прийняте внаслідок винних протиправних дій саме ОСОБА_4 та діями останнього була заподіяна матеріальна шкода.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного територіального управлінням юстиції у Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 січня 2019 року.

Судді: