Справа № 740/5843/18
Провадження № 2/740/398/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05 квітня 2019 року м. Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Кубрак Н.М.,
представника позивача ОСОБА_1-адвоката ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном шляхом визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном- АДРЕСА_1, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням Позов обгрунтований тим, що позивач є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2018 року, укладеного із ОСОБА_6. Відповідачі, які є членами сім»ї ОСОБА_6, в добровільному порядку із реєстраційного обліку не знімаються, що порушує права позивача, як власника квартири. Просить позов задовольнити.
Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2 позов підтримав, пояснивши, що відповідачі у добровільному порядку із реєстраційного обліку із спірної квартири не знялись, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що відповідачі є його дітьми, останні зареєстровані у квартирі, яку він продав позивачу 05 жовтня 2018 року, відповідачі у даній квартирі не проживали, їх майно у ній відсутнє.
Відповідно до повідомлень відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 28 грудня 2018 року відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_5 мають зареєстроване місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1.
Положеннями ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_5, яким вручена ухвала про відкриття провадження у справі, про що свідчить повідомлення від 01 лютого 2019 року про вручення матеріалів рекомендованим листом, в судове засідання не з"явились, останніми не подано: заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання.
Інформація про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки.
За таких обставин, враховуючи сповіщення відповідачів про розгляд справи в суді, відсутність їх заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, положення ст.279 ЦПК України щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, положення ст.281 ЦПК України щодо заочного розгляду справи за правилами загального чи спрощеного позовного провадження, відсутність заперечень представника позивача щодо ухвалення заочного рішення-наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків.
Позивач ОСОБА_1 є власником АДРЕСА_1, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 жовтня 2018 року, підстава-договір купівлі-продажу від 05 жовтня 2018 року, державна реєстрація проведена 05 жовтня 2018 року.
Згідно копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири в житловому будинку від 05 жовтня 2018 року ОСОБА_6 продав ОСОБА_1 АДРЕСА_2, відповідно до п.4.2. договору покупцю відомо, що у квартирі зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_3, ОСОБА_5.
Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв'язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).
Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
За порівняльним аналізом ст.ст.383, 391, 405 ЦК України та ст.ст.150, 156 у поєднанні зі ст.64 ЖК України слід дійти до висновку що положення ст.ст.383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В судовому засіданні встановлено, що відповідачі є членами сім»ї ОСОБА_6, як колишнього власника даної квартири.
Дана квартира станом на час розгляду справи є власністю позивача ОСОБА_1.
Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві.
Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.
Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.
За таких обставин, враховуючи відсутність домовленостей відповідачів з позивачем, як власником квартири, відсутність юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідачів щодо володіння та користування нею, зміни власника квартири, наявні підстави для задоволення позову та визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим примішенням,- АДРЕСА_1.
Під час розгляду справи відповідачі своїми діями не засвідчили те, що не втратили інтерес до вищезазначеної квартири, в якій мають своє зареєстроване місце проживання, також останніми не надано суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв»язку з чим вони несуть ризик настання наслідків, повязаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 83, 265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим примішенням-кв.4 буд.13 по вул.Вокзальна МПС м.Ніжина Чернігівської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановленихЦивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Суддя В.Олійник
Повне рішення суду складене 10 квітня 2019 року.