ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/417/19 Справа № 176/1735/17 Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н.Ю. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.12.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4940,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому, погоджено, що кредитний ліміт Банк має право зменшити або збільшити в будь-який момент.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконує, у зв'язку із чим станом на 11.09.2017 року виникла заборгованість по кредитному договору в сумі 41 776,52 грн., з яких: 4207,18 грн. - заборгованість за кредитом; 32 004,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3099,40 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1965,55 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року задоволено частково позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 8676,82 грн., з яких: 4207,18 грн. - заборгованість по кредиту та 4469,64 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Рішення суду мотивоване тим, що зобов'язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, у зв'язку із чим, стягнув з останнього на користь Банку 4207,18 грн. - заборгованість за кредитом; 4469,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В іншій частині позовних вимог Банку було відмовлено, оскільки комісія та пеня не зазначені ні у заяві позичальника про надання банківських послуг, а також не передбачені умовами та правилами надання банківських послуг. Крім того, судом першої інстанції було відмовлено й в задоволенні позовних вимог Банку щодо стягнення штрафів, оскільки матеріали справи не містять відомостей про те, що саме з цими умовами та правилами надання банківських послуг погодився відповідач на момент укладення договору. При цьому, судом першої інстанції було зменшено розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом, так як позивачем збільшено розмір відсоткової ставки в супереч ст. 1056-1 ЦК України.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказане рішення в частині відмови у стягненні частини відсотків, пені та штрафів та ухвалити нове судове рішення про задоволення вказаних вимог Банку.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення частини відсотків, пені та штрафів виходив з ненадання Банком доказі підписання відповідачем Умов та правил надання банківських послуг, тоді як згідно Анкети-заяви від 11 грудня 2013 року останній власноручним підписом засвідчив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг, згоден з його умовами та зобов'язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Банку. Крім того, апелянт зазначає, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що відповідач не був з ними ознайомлений, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Також, апелянт вказує, що у виписці по рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту, тоді як останній не звертався до Банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував робити зняття та погашення коштів, тобто прийняв нові Тарифи та погодився з їх зміною.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" та стягуючи на його користь кредитну заборгованість по тілу кредиту та частково відсоткам, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та законності заявлених вимог щодо стягнення. При цьому, суд зазначив, що вимоги банку в частині стягнення штрафів, пені та комісії не підлягають задоволенню, оскільки ні заява позичальника про надання банківських послуг, ні Умови та правил надання банківських послуг таких умов не містять.

З вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк", колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених Кодексом.

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Звертаючись до суду з цим позовом, ПАТ КБ "ПриватБанк" на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт укладення 11 грудня 2013 року між ним та відповідачем кредитного договору, за яким останній отримав 4940,00 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При цьому, на підтвердження укладання вказаного кредиту та виниклої кредитної заборгованості банк до позову надав: розрахунок заборгованості за договором б/н від 11 грудня 2013 року, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який підписаний лише Головою Правління Банку - А.В. Дубілетом, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", який взагалі жодною із сторін не підписаний та документ щодо надання банківських послуг в ПриватБанку.

Між тим, із зазначеного документу щодо надання банківських послуг в ПриватБанку не вбачається, що відповідач за ним отримав будь-яку кредитну картку, так як він не містить інформації щодо виду картки та розміру отриманого кредиту в сумі 4940,00 грн., а тому вказаний факт виключає реальну можливість стягнення за нею заборгованості. Даний документ містить лише анкетні дані відповідача.

Інших доказів того, що 11 грудня 2013 року відповідачу видавалась кредитна картка, банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання відповідачу в грудні 2013 року кредитних коштів в сумі 4940,00 грн., ні факту видачі йому відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем факту видачі банком і отримання позичальником вказаної в позовній заяві кредитної картки, тобто отримання відповідачем від позивача кредитних коштів.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачу (у готівковій або безготівковій формі), ні факту видачі йому відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), про що стверджував позивач.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Зважаючи, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На зазначене вище суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до неправильного вирішення спору та ухвалення неправомірного рішення.

Колегія наголошує, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з іншим позовом, за іншим обґрунтуванням.

Враховуючи зазначені норми закону, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, в зв'язку із чим оскаржуване рішення як таке, що ухвалене у порушення вимог матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк".

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 16 січня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко