Дата документу 15.01.2019 Справа №
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/1336/18
Провадження №22-ц/807/598/19
Головуючий в 1-й інстанції - Полянчук Б.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Бєлки В.Ю.,
секретарКамалова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2018 року, ухвалене в м. Бердянську (повний текст рішення складено 07 вересня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зазначивши, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2002 року. Вказала, що 04.10.2003 року уклала шлюб з ОСОБА_5, однак 09.03.2011 року за рішенням Бердянського міськрайонного суду шлюб з відповідачем розірвано. Після розлучення відповідач у судовому порядку звертався до Бердянського міськрайонного суду з позовом про поділ майна, але 08.02.2013 року йому було відмовлено в задоволенні позову. Зазначила, що на даний час їй невідомо де фактично проживає відповідач, на усні прохання знятися з реєстрації він ніяким чином не реагує. Вона позбавлена можливості вільно користуватись та володіти своїм будинком, оскільки в ньому зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає з 2011 року, і вона вимушена сплачувати за нього комунальні послуги, розрахунок яких здійснюється від кількості зареєстрованих осіб. В зв'язку з наведеним, позивачка просила визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування 1/2 частиною житлового будинку по АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_6. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відповідач у справі з поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації, оскільки позивач чинить перешкоди у користування жилим приміщенням, а саме не впускає до будинку, змінила замки вхідних дверей, придбала собаку для охорони домоволодіння. Вказані обставини, на думку скаржника, свідчать про відсутність підстав для визнання апелянта таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_6, зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з'ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв'язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.02.2002 року (а.с. 13), копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна ОСОБА_6 належить 1/2 частина житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1

Згідно повідомлення відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради (а.с. 23) ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 Згідно технічного паспорту, виданого комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 21.12.2012 року реєстровий номер №1936 інвентарна справа 764 власниками вищевказаного домоволодіння були ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та Держава в особі Бердянської ОДПІ.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.10.2016 року справа №2699/15-ц підтверджено власність вищевказаних осіб на житловий будинок АДРЕСА_1 та проведено поділ на два окремі домоволодіння. Новоствореному володінню, власниками якого визнано ОСОБА_7 та ОСОБА_9 присвоєно згідно розпорядження міського голови від 07.11.2016 року №454-р нову поштову адресу: АДРЕСА_1. За домоволодінням, власником якого э ОСОБА_6, ОСОБА_6 та Держава в особи Бердянської ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькій області залишилась стара адреса, а саме АДРЕСА_1 Судом встановлено, що позивач фактично проживав та за повідомленням відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради він зареєстрований за цією адресою.

За таких обставин, судом вирішено спір з приводу користування ОСОБА_5 1/2 частиною житлового приміщення по АДРЕСА_1 що належить на праві власності ОСОБА_6 Відповідач не проживає за вищевказаною адресою більше року, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, тому його слід вважати таким, що втратив право користування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

За положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_6 є власником ? частки в домоволодінні по АДРЕСА_1

ОСОБА_5 є колишнім членом сім'ї позивача, шлюб з яким у позивачки розірвано в березні 2011 року..

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Договір про користування спірною частиною будинку між сторонами не укладався.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користуванням цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не довела, що непроживання відповідача у частині її домоволодіння було добровільним, і що вона не створювала ОСОБА_5 перешкод у користуванні житловим приміщенням, в тому числі шляхом заміни замків вхідних дверей. Навпаки відповідач посилається на те, що позивач чинить перешкоди у користування жилим приміщенням, а саме не впускає до будинку, змінила замки вхідних дверей, придбала собаку для охорони домоволодіння.

В зв'язку з чим, підстав для задоволення позову з підстав передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України не вбачається.

Суд ухвалюючи оскаржуване судове рішення не надав оцінку співмірності визнання особи такою, що втратила право користування фактично будь-яким приміщенням із необхідністю захисту права власності позивача.

Позивачка не посилається в позові на наявність у відповідача права користуванні іншим житловим приміщенням, вказаних обставин не встановлено і в ході судового розгляду. А тому задоволення позовних вимог призведе до того, що відповідач втратить взагалі право на користування будь-яким житлом.

При цьому як підставу звернення до суду позивач у позові (а.с. 2) зазначила, що вона в зв'язку з реєстрацією відповідача вимушена за нього сплачувати комунальні послуги, однак жодних розрахунків в цій частині не надає і вимог про стягнення з відповідача вказаних коштів не заявляє, враховуючи також що вказане є неспівмірним з визнанням відповідача таким, що втратив право користування будь-яким житлом.

У зв'язку з викладеним, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 серпня 2018 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 18 січня 2018 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

В. Ю. Бєлка