Ухвала

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 711/8446/16-ц

провадження № 61-27745св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державне агентство резерву України,

третя особа - державне підприємство «Златодар»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги державного підприємства «Златодар» та Державного агентства резерву України на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області

від 30 березня 2017 року у складі судді Позарецької С. М. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 12 липня 2017 року у складі колегії суддів: Пономаренка В. В., Гончар Н. І., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного підприємства «Златодар» (далі - ДП «Златодар»), третя особа - Державне агентство резерву України про стягнення середнього заробітку

за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що наказом Державного агентства резерву України від 19 травня 2014 року № 53-к його призначено на посаду генерального директора ДП «Златодар». 19 травня 2014 року між ним та Державним агентством резерву України було укладено контракт № 63/14.

Наказом голови Державного агентство резерву України від 08 жовтня

2010 року № 164-к його було звільнено з 09 жовтня 2015 року з посади генерального директора ДП «Златодар» за невиконання обов'язків, передбачених умовами контракту, відповідно до пункту 8 статті 36 КЗпП України, дію контракту від 19 травня 2014 року № 63/14 припинено.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року його було поновлено на посаді генерального директора ДП «Златодар», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 жовтня 2015 року по 28 січня 2016 року

за 77 робочих днів в сумі 28 041,09 грн, стягнуто з Державного агентства резерву України на його користь моральну шкоду в сумі 1000,00 грн. Рішення набрало законної сили та допущено до негайного виконання. Видано виконавчий лист, який було пред'явлено до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

від 29 квітня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 50992174 про поновлення його на роботі. Постановою державного виконавця від 19 вересня 2016 року виконавче провадження було закінчено на підставі пункту 3 частини першої статті 75 та пункту 11 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з невиконанням боржником - Державним агентством резерву України рішення суду.

Крім того, зазначив, що на день пред'явлення цього позову, рішення суду щодо поновлення його на посаді не було виконано.

Вважав, що на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, за період з 29 січня 2016 року та по день ухвалення рішення судом, із врахуванням середньоденного заробітку в розмірі 364,17 грн, помноженого на кількість робочих днів за вказаний період.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси

від 18 листопада 2016 року позов задоволено та стягнуто з ДП «Златодар»

на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 29 січня

2016 року по 18 листопада 2016 року в розмірі 73 926,51 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 лютого

2017 року заочне рішення цього ж суду від 18 листопада 2016 року скасовано та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 березня

2017 року замінено відповідача ДП «Златодар» належним відповідачем - Державним агентством резерву України.

Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1, просив суд стягнути з Державного агентством резерву України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 січня 2016 року по день прийняття судом рішення.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 березня

2017 року позов задоволено. Стягнуто з Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки

у поновленні на роботі за період з 29 січня 2016 року по 30 березня 2017 року

в розмірі 107 430,15 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді генерального директора ДП «Златодар»,і на час розгляду цього позову вказане рішення суду Державним агентством резерву України виконано не було, отже відбулося затримання виконання рішення, тому

є підстави для задоволення позовних вимог у відповідності до статті 236 КЗпП України.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12 липня 2017 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Златодар» відхилено. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2017 року залишенобез змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки затримка у виконанні рішення Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2016 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора ДП «Златодар» відбулася з вини Державного агентства резерву України, тому з урахуванням вимог статті 236 КЗпП України позовні вимоги підлягають задоволенню.

У серпні 2018 року ДП «Златодар» та Державне агентство резерву України подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ касаційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржувані судові рішення

та закрити провадження у справі.

Касаційні скарги мотивовані тим, що судами не було враховано того,

що відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» статтю 12 ГПК України доповнено пунктом 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (як і поновлення на роботі посадових і службових осіб). Вирішуючи питання юрисдикції справи за позовом про стягнення заробітної плати з роботодавця, судам слід враховувати положення пункту 1-1,

розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України та взяти до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо таку ухвалу постановлено після 19 січня 2013 року.

Оскільки, ухвалою господарського суду Черкаської області від 07 грудня

2015 року було порушено провадження у справі № 925/1770/15 про банкрутство ДП «Златодар» та введено мараторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника

та призначено Новосельцева В. П. розпорядником майна боржника,

то вважали, що ця справа має розглядатися в порядку господарського судочинства, а суди, в порушення вимог статті 15 ЦПК України 2004 року, безпідставно вирішили спір в порядку цивільного судочинства.

У грудні 2017 року ОСОБА_1, в особі представника - ОСОБА_3, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційні скарги, в якому зазначив, що касаційні скарги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін

до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються

до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами,

що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Справу необхідно передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб'єктної юрисдикції.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із обґрунтуванням підстав, визначених у частині шостійстатті 403 цього Кодексу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки касаційна скарга містить доводи щодо порушення судами правил предметної юрисдикції.

Керуючись частиною шостою статті 403, частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства резерву України, третя особа - державне підприємство «Златодар», про стягнення середнього заробітку передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є.В. Синельников

С. Ф. Хопта