ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи: 667/153/15-ц Головуючий в І інстанції: Іванцова Н.К.
Номер провадження: №22-ц/819/278/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Орловської Н.В.,

Полікарпової О.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 31 березня 2015 року, у складі судді Іванцової Н.К., у справі за позовом кредитної спілки "Громада" до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

14 січня 2015 року позивач кредитна спілка "Громада" звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив: стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 166925,99грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 148999,45грн та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 17926,54грн, та судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що 11 липня 2013 року між КС "Громада" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 443, відповідно до умов якого останньому надано кредит в сумі 149 000,00грн строком до 11 липня 2014 року під 46% річних. Позивач перерахував позичальнику кредитні кошти в безготівковій формі за вказаними останнім реквізитами. Договором був встановлений графік повернення коштів та сплати процентів.

Того ж дня, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між кредитодавцем, з однієї сторони, відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, з другої сторони, та позичальником ОСОБА_4, з третьої сторони, був укладений договір поруки № 443п, за яким останні зобов'язались відповідати за зобов'язаннями позичальника - ОСОБА_8 у повному обсязі.

ОСОБА_4 свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом належним чином не виконував, в зв'язку з чим станом на 30 грудня 2014 року утворилась заборгованість у сумі 166 925,99грн.

На неодноразові звернення до боржника та поручителів з вимогою про погашення заборгованості, відповідачі не реагують, борг не сплатили.

У зв'язку з наведеним, позивач просив суд задовольнити позов.

Оскаржуваним рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 31 березня 2015 року позов було задоволено. Суд вирішив:

--- стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь кредитної спілки "Громада" 166925,99грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 148999,45грн, заборгованості за відсотками - 17926,54грн в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №443 від 11 липня 2013 року, яка виникла станом на 30 грудня 2014 року;

--- стягнути з ОСОБА_4 на користь кредитної спілки "Громада" судові витрати в сумі 333,85грн;

--- стягнути з ОСОБА_9 на користь кредитної спілки "Громада" судові витрати в сумі 333,85грн;

--- стягнути з ОСОБА_6 на користь кредитної спілки "Громада" судові витрати в сумі 333,85грн;

--- стягнути з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки "Громада" судові витрати в сумі 333,85грн;

--- стягнути з ОСОБА_7 на користь Кредитної спілки "Громада" судові витрати в сумі 333,85грн.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_2, діючий в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 443 від 11.07.2013 року в сумі 166925,99грн скасувати й ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову до ОСОБА_3 відмовити. Зокрема зазначив, що суд не звернув уваги на те, що договором поруки не встановлено строк, після якого порука припиняється, а тому з урахуванням строку дії договору до 11.07.2014 року та звернення позивача з цим позовом 14.01.2015 року, вважається, що порука є припиненою. Також вказав, що суд не врахував і того, що посилання на платіжне доручення №205 від 11.07.2013 року як на доказ отримання позичальником кредиту в сумі 149000,00грн є безпідставним, оскільки з аналізу вказаного доручення вбачається, що одержувачем кредитних коштів є ТОВ "Фінансова компанія "Комфорт капітал". Тобто у цій справі відсутні докази отримання позичальником кредитних коштів, а тому у поручителя відсутні додатково, окрім наведених вище підстав, обов'язки відповідати солідарно по зобов'язаннях позичальника, яких не виникло.

Таким чином, рішення суду оскаржується лише в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором та не оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь позивача в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Справа в апеляційному порядку переглядається вдруге. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 31 березня 2015 року було відхилено, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині було залишено без змін.

Однак постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.11.2018 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_11 було задоволено частково, ухвалу суду апеляційної інстанції було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 29.01.2019 року о 09-30 годині, однак учасники справи, крім представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_2, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи,до суду не з'явилися, про причини неявки до суду не повідомили. У зв'язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

11 липня 2013 року між КС "Громада" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 443, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 149000,00грн на строк 12 місяців зі сплатою 46 % річних (а.с.4).

За умовами п.3.1 кредитного договору від 11.07.2013 року позичальник зобов'язаний повертати кредит у відповідності до встановленого сторонами графіку щомісячних платежів (додаток №1 до кредитного договору), останній із яких мав бути внесений 11.07.2014 року (а.с.5).

11 липня 2013 року між КС "Громада", з однієї сторони, відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, з другої сторони, та позичальником ОСОБА_4, з третьої сторони, в якості забезпечення виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, було укладено договір поруки № 443, за пунктом 1.1 якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором в повному обсязі по зобов'язаннях ОСОБА_4 у сумі 149 000,00грн згідно з кредитним договором від 11 липня 2013 року № 443 (а.с.6).

Умовами договору поруки, викладеними у пунктах 1.2, 1.3, 2.3, встановлено, що у разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за повернення суми кредиту, процентів за користування, підвищеного проценту, неустойки та інших штрафних санкцій.

Відповідно до п.3.1 укладеного між позивачем та поручителями договору поруки від 11.07.2013 р. зазначено, що договір набуває чинності з часу підписання і діє протягом трьох років після закінчення зобов'язань позичальника і поручителя перед кредитором по кредитному договору.

За платіжним дорученням №205 від 11.07.2013 року одержувач ТОВ "Фінансова компанія "Комфорт капітал" отримало від платника КС "Громада" 149000,00грн як оплату згідно кредитного договору №443 від 11.07.2013 року від ОСОБА_4 співзасновника ТОВ "ФК" "Адамант" за попереднім договором від 12.05.2013 року. Без ПДВ (а.с.8).

Що стосується посилання скаржника на платіжне доручення №205 від 11.07.2013 року як на неналежний доказ отримання позичальником кредиту, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказане доручення свідчить про отримання ТОВ "Фінансова компанія "Комфорт капітал" від ОСОБА_4 вказаних коштів як оплату згідно кредитного договору №443 від 11.07.2013 року. Тобто мова йде про отримання ОСОБА_4 кредитних коштів та передання їх відразу вказаному ТОВ "Фінансова компанія "Комфорт капітал".

Щодо інших доводів скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).

За положеннями ст.554 ЦК України: у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1); поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості станом на 30 грудня 2014 року її розмір складає 166925,99грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 148999,45грн; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 17926,54грн (а.с.7).

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 3.1 договору поруки зазначено, що договір поруки вступає в силу з моменту його підписання позичальником та поручителями і діє на протязі трьох років після закінчення зобов'язань позичальника та поручителів перед кредитором по кредитному договору.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст.251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до закінчення зобов'язань позичальника (пункт 3.1) не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Суд першої інстанції зазначені норми матеріального права не врахував та дійшов помилкового висновку, що сторонами погоджено строк дії поруки в 3 роки.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

За умовами пункту 3.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний повертати кредит у відповідності до встановленого сторонами графіку щомісячних платежів (додаток № 1 до кредитного договору), останній із яких мав бути внесений 11 липня 2014 року (а.с.5).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Умовами договору поруки, викладеними у пунктах 1.2, 1.3, 2.3 встановлено, що у разі невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з боржником за повернення суми кредиту, процентів за користування, підвищеного проценту, неустойки та інших штрафних санкцій.

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі позичальник повинен був здійснювати кожного місяця, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до позичальника та обрахування встановленого ч.4 ст.559 ЦК України 6-місячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Суд першої інстанції, стягуючи солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, не врахував вищенаведених норм матеріального права та обставин справи, не з'ясував, коли позичальник здійснив останній платіж за цим договором за кожною із складових заборгованості, оскільки саме з цієї дати обраховується строк пред'явлення вимоги до поручителя в межах 6 місяців за кожним місячним платежем, та встановлюються обставини, за якими платежами порука припинилась, а за якими ще діє.

Крім того, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12).

З матеріалів справи вбачається, що позивач не пред'являв до позичальника та поручителів вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, оскільки наявні вимоги про виплату боргу, направлені позивачем позичальнику та поручителям лише містять пропозицію сплатити прострочену заборгованість, а також попередження про те, що у разі непогашення простроченої заборгованості спілка буде вимушена звернутися з позовом про дострокове повернення кредиту (а.с.9-11).

Отже, у цій справі нараховування передбачених договором процентів за кредитом може мати місце лише в межах визначеного договором строку кредитування.

Суд першої інстанції зазначені норми матеріального не врахував, не звернув уваги, що строк дії кредитного договору визначений до 11 липня 2014 року, разом з цим стягнув проценти за користування кредитом у розмірі 46% станом на 30 грудня 2014 року, тобто поза межами строку дії кредитного договору.

Як убачається з графіка розрахунків (додаток №1 до договору 443), чергові платежі (по тілу кредиту та процентах) боржник повинен був здійснювати кожного місяця (20 серпня, 20 вересня, 20 жовтня, 20, листопада, 20 грудня 2013 року, 20 січня, 20 лютого, 20 березня, 20 квітня, 20 травня, 20 червня та 11 липня 2014 року), тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Із розрахунку заборгованості та графіку розрахунків вбачається таке:

--- заборгованість по тілу кредиту в розмірі 148999,45грн вже встановилась станом 20.10.2013 року і більше не змінювалась, тобто позичальник з того часу жодної суми щомісячних платежів на погашення заборгованості по тілу кредиту не вносив;

--- заборгованість по процентах в розмірі 11519,05грн вперше після відсутності заборгованості виникла станом на 16.02.2014 року і з того часу вона існувала, збільшуючись чи зменшуючись.

З позовом до суду позивач звернувся 14 січня 2015 року, а тому з огляду на зазначене вище, позивач має право стягнути з поручителя ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором за період з 14 липня 2014 року.

Однак, договір діє до 11.07.2014 року і за графіком розрахунків останній платіж мав бути внесений 11.07.2014 року, відповідно вважається, що позивач пред'явив вимоги до вказаного поручителя більше ніж через 6 місяців (останнім днем подання такого позову за останнім щомісячним платежем є понеділок, 11.01.2015 року) після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання (кожного щомісячного платежу). А тому в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині усіх щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, тобто поза 11.01.2015 року.

З огляду на вказане рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача до поручителя ОСОБА_3 про солідарне стягнення 166925,99грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 148999,45грн, заборгованості за відсотками - 17926,54грн в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №443 від 11 липня 2013 року, яка виникла станом на 30 грудня 2014 року слід скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові. При цьому апеляційний суд виходить із меж доводів апеляційної скарги, за якою рішення суду не оскаржується в іншій частині.

Також, виходячи із зазначеного, слід скасувати рішення й у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь кредитної спілки "Громада" судових витрат в сумі 333,85грн.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні апеляційної скарги сплачено 1836,17грн судового збору (а.с.89, 106), а при поданні касаційної скарги - сплачено в установленому розмірі 2203,40грн (120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви), а всього сплачено скаржником 4039,57грн.

Апеляційну скаргу задоволено повністю, а тому з позивача на користь скаржника слід стягнути судові витрати в розмірі 4039,57грн.

Керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ст.ст.526, 533, 554, ч.4 ст.559 ЦК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 31 березня 2015 року в частині задоволення позовних вимог кредитної спілки "Громада" до ОСОБА_3 про солідарне стягнення 166925,99грн, що складається з: заборгованості по тілу кредиту - 148999,45грн, заборгованості за відсотками - 17926,54грн в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором №443 від 11 липня 2013 року, яка виникла станом на 30 грудня 2014 року, скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 31 березня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь кредитної спілки "Громада" судових витрат в сумі 333,85грн скасувати.

Це ж рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь кредитної спілки "Громада" в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось.

Стягнути з кредитної спілки "Громада" на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 4039,57грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 31 січня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська

_ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова