П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 cічня 2019 року м. Київ

Справа № 361/953/16

Провадження: № 22-ц/824/1617/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області 15 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Дутчака І.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Приватне підприємство «Автотранс ЛЛС», Управління Держгеокадастру у Броварському районі Київської області, Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Броварської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: Приватне підприємство «Автотранс ЛЛС», Управління Держгеокадастру у Броварському районі Київської області, Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Броварської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він перебував у шлюбі із ОСОБА_1 Після розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_1, Броварським міськрайонним судом Київської області 04 жовтня 2012 року в рамках розгляду справи про поділ спільного сумісного майна подружжя затверджено укладену між ними мирову угоду, відповідно до умов якої за кожним із них визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,059 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Проте, у порушення його прав як співвласника земельної ділянки, ОСОБА_1 без його згоди та заяви самочинно здійснила розподіл цієї земельної ділянки в натурі на дві окремі земельні ділянки, одну з них, площею 0,0300 га, право власності на яку зареєстровано за нею, ОСОБА_1, та земельну ділянку площею 0,0299 га, право власності на яку ні за ким не зареєстровано.Таким чином, ОСОБА_1 фактично позбавила його права на частку садового будинку, самовільно збудованого ними у період їхнього шлюбу, що знаходиться на вказаній спірній земельній ділянці.Крім того, 07 листопада 2012 року на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2012 року на зазначену вище земельну ділянку було накладено арешт, який не скасований та діяв на момент розподілу даної земельної ділянки. З урахуванням викладеного ОСОБА_2 просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_1 на земельну ділянкуплощею 0,03 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер НОМЕР_1, видане 06 травня 2014 року Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,03 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 Зазначає, що свідоцтво про право власності на земельну ділянку, видане 06 травня 2014 року Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області на її ім'я, не є правочином, а тому у суду були відсутні правові підстави для визнання його недійсним. Вона, ОСОБА_1, у даних правовідносинах не є належним відповідачем, оскільки вона не видавала і не приймала рішення про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Також, суд не прийняв до уваги той факт, що відповідачем вже оспорювалось право власності на земельну ділянку площею 0,3 га в рамках іншої цивільної справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області 15 травня 2018 року, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

21 листопада 2018 року адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу. Просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 самовільно здійснила поділ земельної ділянкиплощею 0,059 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належала сторонам у рівних частках, використавши підроблений акт прийому-передачі межових знаків, та оформила на себе ту частину земельної ділянки, на якій знаходиться садовий будинок, який будувався за час шлюбу. Суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,3 га.

В судовому засіданні ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити із наведених у ній підстав.

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що спір судом вирішений правильно.

Представники ПП «Автотранс ЛЛС», Управління Держгеокадастру у Броварському районі Київської області, Відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно Броварської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

В рамках даної справи сторонами не оспорюються наступні обставини, встановлені районним судом.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 20 січня 2009 року перебували у шлюбі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2009 року шлюб між сторонами було розірвано.

За час шлюбу сторонами було придбано у власність земельну ділянку площею 0,0599 га, цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3.

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2012 року в рамках розгляду справи про поділ спільного сумісного майна подружжя визнано та затверджено укладену сторонами мирову угоду, за умовами якої визнано за ОСОБА_2 і ОСОБА_1, за кожним, право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0599 га, цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належала на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1323 від 10 червня 2003 року згідно із державним актом серії НОМЕР_4, виданим 08 жовтня 2010 року Пухівською сільською радою Броварського району Київської області, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 04312.

23 травня 2013 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на Ѕ частку зазначеної вище земельної ділянки.

03 вересня 2013 року право власності на іншу Ѕ частину земельної ділянки було зареєстровано за ОСОБА_1

В подальшому за ініціативою ОСОБА_1 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, площею 0,0599 га, була розділена на дві земельні ділянки, а саме: площею 0,0300 га, кадастровий номер НОМЕР_2, право приватної власності на яку зареєстровано за відповідачем, та площею 0,0299 га, кадастровим номером НОМЕР_5.

Для виготовлення технічної документації для поділу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_1 звернулася до розробника технічної документації із землеустрою третьої особи ПП "Автотранс ЛЛС".

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 і нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 31 жовтня 2013 року, зареєстрованої в реєстрі за № 3101, ПП "Автотранс ЛЛС" виготовило технічну документацію щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3.

06 травня 2014 року Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер НОМЕР_1, на земельну ділянку площею 0,03 га, кадастровий номер НОМЕР_2, цільове призначення: для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним вказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вказаного рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 367 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок.

У ч. 6 ст. 791 ЗК України встановлено, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

За змістом ст. 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. До видів документації із землеустрою відноситься технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про землеустрій" розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 26 Закону України "Про землеустрій" взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором. Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором.

У ч. 1 ст. 56 Закону України "Про землеустрій" визначено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастрові плани земельних ділянок, які об'єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути; е) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об'єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні); є) згоду власника земельної ділянки.

За змістом п. 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до абз. 1 п. 3.12 цієї Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Відповідно до листа Управління Держземагенства у Броварському районі Київської області № 29-1008-0.3-186/2-15 від 12 лютого 2015 року поділ вказаної земельної ділянки на дві з кадастровими номерами НОМЕР_2 площею 0,0300 га, власником якої є відповідач ОСОБА_1, та НОМЕР_5 площею 0,0299 га, відомості про власника якої відсутні, здійснено на підставі нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки від 31 жовтня 2013 року (т. 1, а. с. 28).

Управлінням Держземагенства у Броварському районі Київської області до цього листа було додано копії документів, серед яких містяться: абриси двох земельних ділянок для ведення садівництва, акти визначення меж цих земельних ділянок в натурі, акти прийомки-передачі межових знаків на зберігання та список межових знаків, переданих на зберігання, відповідачу ОСОБА_1 та позивачу ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 29-40).

В обґрунтування вимог ОСОБА_2 надав висновок експертного почеркознавчого дослідження № 2-29/09 від 29 вересня 2015 року Українського центру судових експертиз, яким встановлено, що підпис у вказаному вище акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 04 листопада 2013 року від імені позивача ОСОБА_2 та рукописні записи "ОСОБА_2." виконані не позивачем, а іншою особою (т. 1, а. с. 49-62).

Відповідно до наданих Броварською районною державною адміністрацією Київської області документів державна реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0300 га з кадастровим номером НОМЕР_2, здійснена на підставі наданих ОСОБА_1 документів, серед яких є нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 від 31 жовтня 2013 року, у якій вона зазначає, що власником земельної ділянки площею 0,0599 га з кадастровим номером НОМЕР_3 для ведення садівництва являється лише вона, та просить виготовити документацію із землеустрою щодо поділу зазначеної земельної ділянки на дві земельні ділянки площею 0,0300 га та площею 0,0299 га (т. 1, а. с. 230-235).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що поділ земельної ділянки площею 0,0599 га з кадастровим номером НОМЕР_3, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності, на дві земельні ділянки площею 0,0300 га і площею 0,0299 га проведено без згоди позивача ОСОБА_2 як співвласника даної земельної ділянки, чим порушено його права, та задовольнив його позов про визнання недійсним виданого на ім'я ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,0300 га.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав, а у суду були відсутні правові підстави для визнання вказаного свідоцтва недійсним, оскільки такі посилання є не прийнятними.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 ст. 152 ЗК України визначено способи захисту прав на землю. Проте, визначений перелік не є вичерпним.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Аналіз вказаних норм вказує на можливість захисту права осіб на землю у будь-який спосіб, якщо такий спосіб є ефективним та не суперечить вимогам Закону.

Визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06 травня 2014 року Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,03 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідає змісту порушеного права позивача та не суперечить закону.

Установивши те, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 була розділена на дві ділянки без участі позивача на підставі документів, що були надані ОСОБА_1, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність захисту його прав шляхом визнання недійсним виданого 06 травня 2014 року свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,03 га, кадастровий номер НОМЕР_2, як результату процедури поділу земельної ділянки.

Оскаржуючи рішення, ОСОБА_1 не навела доводів на спростування висновків суду про порушення прав позивача внаслідок її дій.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона не є належним відповідачем у справі, оскільки підставою позову ОСОБА_2 було саме порушення його прав з боку ОСОБА_1

Матеріалами справи беззаперечно встановлено, що саме ОСОБА_1 надавала уповноваженим органам документи, на підставі яких було здійснено поділ земельної ділянки та внаслідок якого було видано свідоцтво, що є предметом позову.

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом на захист своїх прав як співвласника земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 співвласником іншої частини якої є відповідачка ОСОБА_1

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на те, що вона не є належним відповідачем в справі є безпідставними.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що відповідачем вже оспорювалось право власності на земельну ділянку площею, 0,3 га в рамках іншої цивільної справи, оскільки з таким самим позовом позивач до суду не звертався.

За таких підстав суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області 15 травня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль