КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №755/4863/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/169/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року (суддя Астахова О.О.) у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

у березні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 28 лютого 2013р. у розмірі 23 568грн 80коп. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору без номеру від 28 лютого 2013р. відповідач отримала кредит у розмірі 800грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач посилався на те, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010р., та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач стверджував, що свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, проте відповідач своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, відповідно до умов договору не надавала, зобов'язання за договором не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 775грн 10коп., за процентами за користування кредитом у розмірі 17 795грн 19коп., за пенею та комісією у сумі 3 400грн, а також штрафів у розмірі 500грн (фіксована частина) та 1 098грн 51коп. (процентна складова).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2018

року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом - 775грн 10коп., штраф (фіксована частина) - 500грн та 1 762грн судового збору, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», яке змінило своє найменування з ПАТ КБ «Приватбанк», просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що у підтвердження погодження сторонами зміни процентної ставки за договором, до позовної заяви надані Умови та Правила надання банківських послуг, п.1.1.3.2.3 яких передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору, тому розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених п.1.1.3.1.9. Умов та Правил надання банківських послуг. Крім того, матеріали справи не містять доказів не згоди відповідача з підвищенням процентної ставки. Також позивач вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для стягнення пені, комісії та штрафу (процентна складова) при наявності укладеного між сторонами договору.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28 лютого 2013р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, який складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку.

На підставі зазначеного договору ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 800грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28 лютого 2018р. у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 775грн 10коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 17 795грн 19коп., заборгованості за пенею та комісією в сумі 3 400грн, а також зі штрафів у розмірі 500грн (фіксована частина) та 1 098грн 51коп. (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підписавши анкету-заяву, відповідач погодилась, що її заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Оскільки відповідач не заперечувала укладення з позивачем кредитного договору, отримання грошових коштів та не стверджувала, що не була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, і тарифами, суд прийшов до висновку про укладення договору між сторонами та отримання відповідачем кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів, процентної складової штрафу, а також пені та комісії, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки та погодження з нею даної дії, а застосування двох видів штрафу та пені за одне і те

саме порушення не відповідає вимогам ст. 61 Конституції України.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, воно не є предметом апеляційної перевірки.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Подавши анкету-заяву від 28 лютого 2013р., відповідач підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку.

Вказані дії не суперечать положенням вищезазначених норм матеріального права.

Отримавши копію позовної заяви з доданими матеріалами, відповідач не заперечувала, що була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг та з тарифами, що надані суду першої інстанції, тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що між сторонами 28 лютого 2013 року був укладений кредитний договір, який виконувався сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010р. № СП-2010-256, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно пункту 2.1.1.12.3. Умов та Правил надання банківських послуг погашення кредиту - це поповнення картрахунку держателя, яке здійснюється шляхом внесення коштів у готівковій або безготівковій формі та зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, а також овердрафта, який виникає по таким картам, наведений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування, які є невід'ємною частиною договору, а також встановлюється даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частину заборгованості за

кредитом (пункт 2.1.1.12.4. Умов та Правил).

Анкета-заява, підписана ОСОБА_2 28 лютого 2013 року, не містить відмітки, яку саме платіжну картку вона просила оформити, у позовній заяві зазначено, що відповідач отримала платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 30% річних, що відповідає тарифам платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Враховуючи, що відповідач не заперечувала проти вказаних обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем була отримана вищезазначена платіжна карта.

З витягу з тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що позичальник повинен до 25 числа місяця, наступного за звітним, сплачувати 7% від заборгованості, але не менше 50грн.

З наданого позивачем суду першої інстанції розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач вносила платежі на погашення заборгованості, але вони не враховувалися позивачем у повному обсязі на погашення процентів та кредиту.

Зокрема, станом на 1 червня 2014 року відповідач мала заборгованість по тілу кредиту 291грн 32коп. та за процентами 12,77грн. (всього 304,09грн). 16 червня 2014 року відповідачем поповнено рахунок на 310грн, отже залишок коштів становить 5,91грн. Однак, позивачем у розрахунку зазначається, що відповідачем погашені проценти тільки у розмірі 8,59грн та наявна заборгованість за процентами у сумі 4,18грн.

Станом на 1 вересня 2014 року відповідач мала заборгованість за кредитом 139,01грн., на який не нараховувалися проценти. 17 вересня 2014 року відповідачем поповнено рахунок на 240грн, отже залишок грошових коштів становить 100,99грн. Однак, позивачем у розрахунку заборгованості зазначається борг за кредитом станом на 18 вересня 2014 року у розмірі 140,08грн.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що позивачем не надано суду виписки по картрахунку відповідача, що позбавляє можливості суд перевірити, як саме проводив позивач зарахування грошових коштів, які вносилися відповідачем. Не був цей недолік усунений позивачем і під час подання апеляційної скарги, тому колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про обов'язок суду здійснити розрахунок процентів за ставкою 30% річних безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом за підвищеними розмірами, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року (справа 6-1374цс17).

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання

змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення клієнта про не згоду із змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Пунктом 1.1.3.1.9. Умов та Правил встановлено обов'язок банку не рідше одного разу на місяць способом, указаним у заяві, надавати держателю виписки про стан картрахунків та про проведені за минулий місяць операціях по картрахункам.

Заява, підписана ОСОБА_2 28 лютого 2013 року, не містить визначення способу надання їй банком виписки про стан картрахунків, а відтак, саме позивач повинен був довести, що позичальник був у спосіб, встановлений умовами договору, повідомлений про зміни процентних ставок за користування кредитним коштами.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 1 вересня 2014р. банком була змінена процентна ставка за користування кредитом з 30% на 34,8%, а з 1 квітня 2015р. процентна ставка збільшена до 43,20% і остаточна заборгованість по процентам була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки.

Разом з цим, позивачем не було надано суду доказів виконання умов договору та вимог закону про повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні процентів, розрахованих за підвищеними ставками

Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 2.1.1.2.11. Умов та Правил надання банківських послуг (користування платіжною карткою) картка діє до останнього дня місяця, який указано на лицевій стороні картки.

По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), за зверненням клієнта до банку (пункт 2.1.1.2.12.)

Пунктом 2.1.1.12.4. Умов та Правил строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним платежем, а також овердрафта, який виникає по таким картам, наведений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною договору, а також визначається даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частини заборгованості за кредитом.

Позивачем суду першої інстанції не надані ні пам'ятка клієнта, ні довідка про умови кредитування, які б містили строк дії картки, а також довідка про видані відповідачу картки та строк їх дії, також в матеріалах справи відсутня інформація про надання відповідачу нової картки, що позбавляє можливість суд перевірити правомірність нарахування

позивачем процентів за користування кредитом до 28 лютого 2018 року.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду в частині відмови у стягненні пені та комісії, колегія суддів зазначає про наступне.

Банківська комісія - це винагорода за здійснення банком банківських операцій.

Правова основа комісійної винагороди за банківські послуги - договір, за яким одна сторона - банк - зобов'язується здійснювати банківські операції від свого імені в інтересах клієнтів, які, у свою чергу, беруть на себе зобов'язання за здійснення цих операцій сплачувати на користь банку комісійну винагороду за банківські послуги згідно з банківськими тарифами.

Пунктом 2.1.1.5.5. Правил користування кредитними картами визначено, що клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Згідно пункту 2.1.1.12.8. банк стягує комісію за обслуговування згідно з тарифами/пам'яткою клієнта/довідкою про умови кредитування.

Наданий суду першої інстанції витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить розміру комісії, який був погоджений сторонами при укладенні договору.

Також позивачем не надано пам'ятку клієнта та довідку про умови кредитування, виписку про рахунку, що позбавило можливості суд перевірити правильність та правомірність нарахування комісії.

Крім того, згідно розрахунку заборгованості позивач у одній графі визначив заборгованість за пенею та комісією, хоча це є різними платежами.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.1.1.12.6.1. Правил користування кредитною карткою визначено, що у разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100грн, клієнт сплачує банку пеню.

Пунктом 2.1.1.7.6 Правил встановлено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш аніж на 30 днів, останній зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, застосування окрім штрафу як виду неустойки, визначеного Умовами, ще й пені є необґрунтованим, оскільки їх одночасне стягнення призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що прямо заборонено Конституцією України та чинним цивільним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-2003цс15.

Таким чином, вимоги позивача про одночасне стягнення пені та штрафу не ґрунтуються на нормах матеріального права та є неправомірним.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні з відповідача пені та комісії.

Разом з цим, суд не звернув увагу на те, що пунктом 2.1.1.7.6 Правил користування кредитною карткою штраф складається з двох частин - фіксованої та процентної складової, що не суперечить ст. 549 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача крім заборгованості за кредитом та фіксованої частини штрафу, підлягає стягненню також його процентна складова у розмірі 38грн 76коп. (5% від 775,10грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовані норми матеріального права, крім визначення розміру штрафу, тому рішення суду підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентної складової штрафу і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 38грн 76коп. штрафу (процентна складова).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк