КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/5832/18 Головуючий у 1 інстанції: Пінкевич Н.С.
провадження № 22-ц/824/2990/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Журби С.О., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Барселона Ю ЕЙ» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2018 року у складі судді Пінкевич Н.С. у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Барселона Ю ЕЙ» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що між нею та ТОВ «Барселона Ю ЕЙ» укладено договір купівлі-продажу майнових прав і за умовами договору вона сплатила їх вартість в розмірі 399 353 грн. 26 коп.

З її ініціативи даний договір був розірваний та укладена додаткова угода від 12 квітня 2017 року. За умовами даного договору вона перерахувала на рахунок відповідача 5% від вартості майнових прав в розмірі 19 967 грн. 66 коп.

Відповідач в свою чергу мав їй повернути грошові кошти в розмірі 379 385 грн. 30 коп. не пізніше 60 днів після розірвання договору, а саме, до 12 червня 2017 року. Частину боргу в розмірі 260 000 грн. їй було повернуто, але залишилася невиконаною частина боргу в розмірі 119 385 грн. 30 коп.

Оскільки кошти не були повернуті, то вважала, що боржник має повернути борг, сплатити на підставі ст.625 ЦК України з врахуванням індексу інфляції в розмірі 19 112 грн. 61 коп., три відсотки річних в розмірі 6 835 грн. 15 грн. та пеню в розмірі 58 096 грн. 83 коп.

Також зазначала, що через звернення до суду вона понесла додаткові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу, що також має компенсувати відповідач.

Просила суд стягнути з відповідача ТОВ «Барселона ю ей» на свою користь заборгованість в розмірі 203 429 грн. 89 коп. і судові витрати покласти на відповідача. При розгляді справи також подала заяву щодо судових витрат на правову допомогу, пов'язані з написанням позовної заяви та заяв про відсутність інших позовів, формування пакету документів - 3 000 грн., участь адвоката у судових засіданнях: по 1500 грн. за кожне засідання.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Барселона ю ей» на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 119 385 грн. 30 коп., з врахуванням індексу інфляції у розмірі 19 112 грн. 61 коп., трьох відсотків річних у розмірі 6 835 грн. 15 коп., пені у розмірі 58 096 грн. 83 коп., судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2034 грн. 30 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 7 500 грн.

В апеляційній скарзі відповідача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити в частині боргу, а саме, в сумі 119 385 грн. 30 коп.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з положень ст.625 ЦК України та того, що кошти не були повернуті відповідачем в строк, а тому обґрунтованими є доводи позову щодо стягнення трьох відсотків річних, індексу інфляції та пені.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 21 червня 2016 року між ТОВ «Барселона ю ей» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майнових прав 112-ЛЛ/А1/17.

Відповідно до умов п.4 договору ОСОБА_2 зобов'язувалася оплатити вартість майнових прав в розмірі 428 706 грн. 57 коп.: протягом п'яти банківських днів з дня підписання договору покупець перераховує кошти на поточний рахунок продавця першу частину вартості майнових прав в розмірі 370 000 грн.; другу частину від вартості майнових прав в розмірі 58 706 грн. 51 коп. покупець зобов'язувався перераховувати на поточний рахунок продавця поквартально згідно графіку.

На виконання умов договору ОСОБА_2 перерахувала на рахунок ТОВ «Барселона ю ей» грошові кошти в розмірі 370 000 грн.

Сторони також погодили строк дії договору та порядок розірвання договору, а саме п.7:

7.2. Цей Договір може бути припинений: у випадках, встановлених договором; у випадках, встановлених законодавством України;

7.3. Продавець має право розірвати Договір в односторонньому порядку, при несплаті або несвоєчасній сплаті грошових коштів покупцем, зазначених в пунктах 4.2. та 4.3 цього договору.

7.4. Порушення покупцем порядку розрахунків, визначених у п.4.3 цього договору є підставою для ініціювання продавцем процедури розірвання цього Договору шляхом укладання Угоди про його розірвання. Сторони домовились, що після закінчення процедури розірвання договору продавець вважається вільним від зобов'язання щодо передачі Майнових прав на Об'єкт нерухомості покупцю, а грошові кошти, сплачені покупцем, повертаються після реалізації об'єкту нерухомості третій особі не пізніше, ніж через 60 (шістдесят) календарних днів від дня розірвання договору, за винятком пені на користь продавця у розмірі 1% від внесеної суми.

7.5. покупець має право розірвати цей договір в односторонньому порядку у разі порушення термінів (строків) виконання взятих на себе зобов'язань, в тому числі, що передбачені п.п.2.5, 2.6 цього Договору.

7.6. Одностороннє рішення покупця про розірвання цього договору здійснюється на підставі заяви, яка направляється на адресу продавця. Договір вважається розірваним шляхом укладання угоди про розірвання договору, яка укладається на 20 (двадцятий) день її дотримання сторонами процедури розірвання договору, передбаченої законодавством України.

7.7. У випадку припинення (розірвання) цього договору з ініціативи будь-якої із сторін до моменту введення об'єкту капітального будівництва в експлуатацію, продавець і вертає фактично одержані грошові кошти, що були сплачені покупцем за цим договором, за винятком комісійної винагороди банку.

7.8. Повернення внесених грошових коштів проводиться після продажу майнових прав на об'єкт нерухомості третій особі, яке має відбутись не пізніше ніж через 60 календарних днів від дня розірвання (припинення) цього договору.

7.9. У випадку розірвання цього договору після введення об'єкту капітального будівництва в експлуатацію грошові кошти, що були сплачені покупцем за цим договором і будь-якому разі повертаються не пізніше ніж через 60 (шістдесят) календарних днів після розірвання цього договору незалежно від продажу майнових прав на об'єкт нерухомості третій особі.

7.10. При зміні об'єкту нерухомості на інший в цьому об'єкті будівництва (ЖК Барселона»), згідно з переліком об'єктів нерухомості, що є в пропозиції продавця, покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 1% (один відсоток) згідно п.п.4.2.; 4.3. цього договору.

7.11. У разі відступлення майнових прав на користь інших осіб, покупець сплачує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 3% (три відсотки) від вартості сплачених майнових прав покупцем, визначеної в п.п.4.2; 4.3. цього договору.

7.12. У разі відмови від придбаних майнових прав на об'єкт нерухомості, покупець сплачує на поточний рахунок ородавця грошові кошти в розмірі 5% (п'ять відсотків) від вартості майнових прав на об'єкт нерухомості відповідно до п.п.4.2.; 4.3. цього договору. (а.с.21-27)

Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що 12 квітня 2017 року між ТОВ «Барселона ю ей» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав 112-ЛЛ/А1/17 від 21 червня 2016 року.

Сторони погодили наступні умови розірвання договору:

«1. У зв'язку з наданням на адресу продавця заяви ОСОБА_2 від 20 березня 2017 року про розірвання договору відповідно до п.п.5.3.1., 7.6.-7.9. умов договору сторони прийшли до згоди розірвати цей Договір.

2. Згідно з п.7.12. договору «У разі відмови від придбаних майнових прав на об'єкт нерухомості покупець сплачує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 5% (п'ять відсотків) від вартості майнових прав на об'єкт нерухомості відповідно до п.п.4.2.; 4.3. цього Договору». На день укладання цієї Угоди ОСОБА_2 сплатила на поточний рахунок продавця кошти в сумі 399 353 грн. 26 коп. Відповідно до п.7.12. договору 5% становить - 19 967 грн. 66 коп.

3. Сторони прийшли до згоди, що з урахуванням п.2 даної Угоди сума коштів, що підлягає поверненню ОСОБА_2 (Стороні 2). становить 379 З85 грн. 30 коп., в тому числі ПДВ 20% - 63 230 грн. 93 коп.

4. Угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання сторонами. Договір купівлі продажу майнових прав від 21 червня 2016 року №112-ЛЛ/А1/17 вважається розірваним з моменту підписання сторонами даної угоди.

5. Сторони стверджують, що угода укладена при повному розумінні сторонами її умов та, відповідно, юридичних наслідків. Значення та термінологія української мови зрозумілі.

6. Додаткова угода укладена в двох автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін».

Відповідно до ст.ст.653, 654 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмету, місця, строків виконання тощо.

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

На виконання умов договору про розірвання договору ОСОБА_2 перерахувала на поточний рахунок ТОВ «Барселона ю ей» грошові кошти в розмірі 19 967 грн. 66 коп.

Відповідач ТОВ «Барселона ю ей» також частково виконав зобов'язання та перерахував кошти: 20 000 грн. від 20.06.2017 року; 20 000 грн. від 12.07.2017 року; 20 000 грн. від 29.08.2017 року; 30000 грн. від 15.09.2017 року; 50 000 грн. від 17.10.2017 року; 50 000 грн. від 15.01.2018 року; 40 000 грн. від 26.02.2018 року; 30 000 грн. від 10.05.2018 року. Дані обставини підтверджуються поданими платіжними рахунками.

Отже, як вірно вважав суд, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором та додатковою угодою у повному обсязі і станом на 22 травня 2018 року сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 119 385 грн. 30 коп. (379 385,30 і основний борг) - 260 000 (частина сплаченого боргу) = 119 385,30); і залишилися неповернутими грошові кошти в розмірі 119 385 грн. 30 коп.

Крім того, судом було встановлено, що об'єкт капітального будівництва, який розташований за адресою: вулиця Петрівська, 1, село Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, замовником якого є відповідач, був введений в експлуатацію 20 грудня 2016 року, що підтверджено листом Департаменту від 28 грудня 2017 року №10/10-22/2812/62.

П.7 договору сторони погодили, що повернення, внесених грошових коштів проводиться після продажу майнових прав на об'єкт нерухомості третій особі, яке має відбутися не пізніше ніж через 60 календарних днів від дня розірвання цього договору. У випадку розірвання цього договору після введення об'єкту капітального будівництва в експлуатацію, грошові кошти, що були сплачені покупцем за цим договором в будь-якому разі повертаються не пізніше ніж через 60 (шістдесят) календарних днів після розірвання цього договору незалежно від продажу майнових прав на об'єкт нерухомості третій особі.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За ч.1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ТОВ «Барселона ю ей» зобов'язано повернути позивачці грошові кошти у строк до 12 червня 2017 року.

Пояснення представника відповідача, що слід застосувати лише положення нового договору, а норми договору купівлі-продажу майнових прав, повернення коштів здійснюється лише за наявності можливостей товариства, суд вірно не взяв уваги, так як це суперечить умовам укладених договорів, вимогам цивільного кодексу, а також порушує права позивача на повернення сплачених грошових коштів без їх знецінення.

Крім того, не може ставитися в залежність повернення коштів від можливостей товариства.

Також відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вищевказаних обставин.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За п.1 ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, строк повернення коштів сплив 12 червня 2017 року.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як кошти не були повернуті в строк, тому судом були обґрунтованими доводи позову щодо стягнення трьох відсотків річних, індексу інфляції та пені

Відповідно до матеріалів справи відповідач доказів на спростування поданих позивачем доказів суду не надав.

Отже, за період від 12 червня 2017 року до 16 травня 2018 року ТОВ «Барселона ю ей» мала повернути борг в розмірі 119 385,30 грн. з врахуванням індексу інфляції в розмірі 19 112 грн. 61 коп., трьох відсотків річних в розмірі 6 835 грн. 15 коп. та пені в розмірі 58 096 грн. 83 коп. і вказані суми, а також відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 2034 грн. 30 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 7500 грн. підлягали до стягнення з відповідача на користь позивачки ОСОБА_2

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Барселона Ю ЕЙ»залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: