Справа № 478/1851/18 Провадження № 2/478/54/2019
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2019 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі : головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі,

В с т а н о в и в:

08.11.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої в межах території Червонознамянської сільської ради Казанківського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 8,16 га, державну реєстрацію якого проведеноКазанківським сектором реєстрації Миколаївської філії Центру ДЗК за №52 від 26.02.2007 року, строком на п'ятдесят років.

Після смерті орендаря ОСОБА_4, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1, його права та обов'язки перейшли до відповідача, яка фактично стала орендарем земельної ділянки.

В порушення вимог договору оренди, починаючи з 2007 року і до теперішнього часу, як попередній орендар так і відповідач не сплачували йому орендну плату за користування землею. Посилаючись на невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором оренди землі позивач просив розірвати договір оренди землі укладений 01 лютого 2007 року між ним та ОСОБА_4, державну реєстрацію якого проведено Казанківським сектором реєстрації Миколаївської філії Центру ДЗК за №52 від 26.02.2007 року та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1, який діє на підставі ордеру серії МК №58440 від 19.11.2018 року, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що договірні зобов'язання, щодо сплати орендної плати та земельного податку, виконувалися вчасно та в повному обсязі. Орендну плату за період з 2007 року по 2018 рік позивач ОСОБА_2 отримував про що свідчать розписки надані ним особисто на підтвердження даного факту.Крім того, зазначив, що позивач починаючи з 2007 року по теперішній час жодних претензій щодо несплати орендної плати не пред'являв та жодних вимог щодо стягнення заборгованості по орендній платі не заявляв. Вважає, що відсутні підстави для розірвання договору оренди землі, оскільки позивачем не доведено систематичної несплати орендної плати орендарем,просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 01 лютого 2007 року між ОСОБА_4 та громадянином ОСОБА_2, який в силу Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 06 жовтня 2006 року, являється власником земельної ділянки, площею 8,16 га, розташованої в межах території Червонознамянської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, була досягнута домовленість про передачу належної йому земельної ділянки в оренду строком на 50 (п'ятдесят) років. Ця домовленість реалізована правочином (договором) з додержанням визначеної законом письмової форми, який зареєстрований у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК 26 лютого 2007 року за №52, тому є укладений з моменту його державної реєстрації (а.с.14-21, 28-29). Строк дії договору не закінчився.

За правилами статті 21 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі в редакції, чинній на моментвиникнення спірних правовідносин) розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди землі здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що орендна плата може справлятись у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть встановити у договорі поєднання різних форм орендної плати.

Відповідно до пунктів 9, 10, 11 вказаного договору сторони домовились, що орендар ОСОБА_4 зобов'язаний сплачувати орендодавцю ОСОБА_2 орендну плату у розмірі 2,1% вартості грошової оцінки земельної ділянки у грошовому виразі, що складає 1500 гривень та сплачується один раз на рік у строк до 31 грудня поточного року (а.с.28-29).

За змістом пункту 13 договору оренди розмір орендної плати переглядається у випадках, передбачених Законом.

Судом встановлено, що розмір орендної плати не змінювався.

З розписок, наданих представником відповідача, вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 5000 грн. в рахунок сплати орендної плати за передачу в оренду земельної ділянки по договору оренди за 2007-2010 роки. Від відповідача ОСОБА_3 позивачем отримано 42000 грн. в рахунок сплати орендної плати за 2011-2018 роки. Зазначена сума грошових коштів відповідає сумі орендної плати по договору оренди за строк 12 років (а.с. 35-43).

В умовах визначених в п. 38 договору оренди землі сторони домовились про те, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу одної із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 40 зазначеного договору передбачено, що право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №28310736 від 10.10.2011 року після смерті ОСОБА_4, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1, належні йому права та обов'язки успадкувала його дружина ОСОБА_3 (а.с.83).

Спадкоємець ОСОБА_3 успадкувала права та обов'язки орендаря ОСОБА_4, визначені договором оренди земельної ділянки від 01.02.2007 року, які не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 цього Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди є систематична несплата орендної плати.

Зазначений висновок відображено в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 146цс12.

На заперечення доводів позивача щодо невиплати орендної плати та на підтвердження пояснень про виплату орендної плати за 2007-2018 роки відповідачем надані розписки про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_4 та ОСОБА_3 47000 грн. Ці розписки виконані на окремих аркушах паперу, які ОСОБА_2 власноручно підписав (а.с.35-43).

При цьому, справжність підпису ОСОБА_2 на розписках про отримання грошових сум саме в рахунок орендної плати, позивачем не спростовано.

Отже, в наданих розписках зазначено факт отримання ОСОБА_2 грошових сум у розмірі орендної плати за оренду земельної ділянки відповідно до вказаного договору.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77 і 78 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

При цьому, згідно із ст. 80 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За такого, даючи оцінку наданим відповідачем на підтвердження виплати орендної плати письмовим доказам (розписки про отримання грошей), суд приходить висновку, що ці докази є підтвердженням факту виплати орендної плати.

Позивачем не спростовано доводи відповідача про те, що зазначені кошти сплачені за договором оренди за 2007-2018 роки.

За таких обставин, суд приходе висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

При цьому, суд приймає до уваги, що умови договору оренди, укладеного на тривалий термін, не виключають можливості перегляду розміру орендної плати чи зміну інших умов договору за домовленістю сторін.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст.12, 13, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі, - відмовити.

Судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з розглядом справи, віднести на його рахунок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 28.01.2019 року.

Суддя