ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року

м. Харків

справа № 619/717/17

провадження № 22-ц/818/446/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2018 року у цивільній справі за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки з незаконного володіння (суддя Остропілець Є.Р.),-,

в с т а н о в и в :

В березні 2017 року Дергачівська місцева прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області звернулася до суду з позовом в якому просила визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, скасувати право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку та витребувати з незаконного володіння на користь держави земельну ділянку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Дергачівська місцева прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області посилалася на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, як законного власника, не з її волі, а строки позовної давності не є порушеними, оскільки відлік строку для звернення прокурора із позовом про витребування на користь держави земельних ділянок з незаконного володіння почався з 2014 року, тобто з моменту набрання чинності судовими рішеннями Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року та 11.08.2014 року відносно ОСОБА_3

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що порушення земельного законодавства Русько-Лозівською сільською радою при передачі у власність спірних земельних ділянок відбулось в 2008 році, однак ці порушення законодавства не були прихованими і такими, які не можна було виявити державі в особі своїх уповноважених органів до компетенції яких належить здійснення розпорядження земельними ділянками, а також контролю у сфері земельних відносин. Крім того, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин слід застосувати строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачкою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Прокуратура Харківської області звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд залишив поза увагою, що рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12.09.2008 року, на підставі якого безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку, винесено з порушенням вимог чинного законодавства та з перевищенням повноважень Русько-Лозівським сільським головою Дергачівського району Харківської області. Факт протиправного вилучення земель сільськогосподарського призначення встановлено у ході проведення досудового розслідування. Рішення сільської ради складені та підписані особисто Русько-Лозівським сільським головою ОСОБА_3 без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.

Зазначає, що строк позовної давності не є пропущеним, оскільки відлік строку для звернення прокурора із позовом про витребування на користь держави земельних ділянок з незаконного володіння почався з моменту набрання чинності судовими рішеннями Золочівського районного суду Харківської області від 04.04.2014 року та 11.08.2014 року відносно ОСОБА_3, за фактом підробки рішень сесій.

Вважає, що висновок суду про обізнаність Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та прокурора про факт підробки рішень головою сільради є безпідставним та таким, що не підтверджується належними доказами.

На апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції надійшов відзив представника відповідача, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законне та обґрунтоване. У відзиві зазначає, що керівник прокуратури у 2012 році вжне звертався до суду з тотожним позовом за яким прийнято рішення, що свідчить про обізнаність як прокуратури так і структурних підрозділів Держгеокадастру.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що за рішенням XXVI сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року, громадянці ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі та складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1.

На ім'я ОСОБА_1 на підставі рішення від 12.09.2008 року у подальшому виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 22.12.2008 зареєстровано в управлінні Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області за №76 (а.с.8).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №79626924 від 06.02.2017, на час розгляду справи спірної земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2) власником земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер р.НОМЕР_3, виданий 09.02.2016 є ОСОБА_2 (а.с. 18).

Постановами Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року та від 11 серпня 2014 року встановлено, що вказане вище рішення 26 сесії V скликання Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12.09.2008 року про безоплатну передачу ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки, є завідомо неправдивим та підробленим головою сільради ОСОБА_3, який його самостійно виготовив, підписав та завірив печаткою, без розгляду зазначеного питання на сесії.

Вказані дії голови сільради, в тому числі щодо видачі рішення про виділення земельної ділянки ОСОБА_1, кваліфіковані за ч. 2 ст. 366 КК України як внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення документів, а також складання і видача завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки. Від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 звільнено на підставі Закону України «Про амністію в 2011 році» (а.с. 9-14).

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області №04-34-7033-16 від 30.09.2016 спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення та знаходиться за межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області (а.с. 15).

Відповідно до ст. ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 12, п. 12 розділу X ЗК України, виключно на засіданнях ради приймаються рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до ЗК України.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю.

Матеріали справи свідчать про те, що у квітні 2017 року представник відповідача ОСОБА_2 звернувся з заявою та наполягала на застосуванні строків позовної давності (а.с. 30-32).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Строк позовної давності є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року визначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Правовідносини між ОСОБА_1 та Русько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області по наданню земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,1500 га закінчилися видачею державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачу та його державною реєстрацією у у грудні 2008 року.

До позовних вимог про витребування майна, у тому числі державної форми власності, застосовується трирічний строк позовної давності.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року, посилався на те, що у контексті скасування через шість років помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» при виправленні своєї помилки покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно. Крім того, повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний впливає на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленому ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що факт протиправного вилучення земельної ділянки встановлено постановами Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року та 11 серпня 2014 року та саме з цього часу починається відлік строку позовної давності, не відповідає вимогам закону та спростовується матеріалами справи.

Судова колегія вважає, що прокуратура мала можливість дізнатись, що державний акт на право власності на спірну земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1500 га був виданий відповідачці при відсутності рішення Русько-Лозівської селищної ради, тому їх доводи стосовно того, що прокуратурі до ухвалення судових рішень не було відомо про відсутність рішення сільської ради, спростовуються вищезазначеними фактами.

Право на позов у прокурора виникло не з часу ухвалення Золочівським районним судом Харківської області судових рішень від 04 квітня 2014 року та від 11 серпня 2014 року, а з часу державної реєстрації ОСОБА_1 права на земельну ділянку.

Сторонами не заперечується, що у 2008 році ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі. Другий примірник Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я відповідачки зберігався в Управлінні земельних ресурсів Дергачівського району Харківської області.

Погодження технічної документації із землеустрою, реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відбувалось за участю державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при прийняті рішення органом місцевого самоврядування та мали змогу з 2008 року виявити порушення вимог земельного законодавства при передачі у власність земельної ділянки і в межах позовної давності поставити питання про оскарження рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (у редакції, що була чинна на момент виникнення порушення прав держави) місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (у редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

Статтею 9 вказаного закону встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснювала Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи.

Таким чином, оскільки на момент виникнення порушень прав держави було врегульовано та функціонував механізм виявлення таких порушень через уповноважені державою органи, які після офіційної реєстрації Державного акту про право власності на землю мали можливість виявити порушення визначеного законом порядку виділення земельної ділянки, ініціювати відповідні процедури перевірки і звернення до суду, у тому числі за допомогою прокуратури, в межах передбаченого у ст. 257 ЦК України строку позовної давності.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, який відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи про те, що прокурор з 2008 року мав можливість пред'явити позов до відповідачки, проте, правом на звернення до суду з позовом прокуратура, у встановлені строки, не скористалась.

Згідно ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Звернувшись до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом лише 03 березня 2017 року (а.с. 2), прокуратурою було пропущено строк позовної давності.

Враховуючи вище зазначене, докази які містяться в матеріалах справи, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права та погоджується погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Прокуратури Харківської області - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови складено 29 січня 2019 року