Справа № 163/786/18 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С.С.
Провадження № 22-ц/802/44/19 Категорія: 61 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Русинчука М. М., Карпук А. К.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача і третіх осіб -ОСОБА_2,

відповідача- Дідух М. С.,

представника відповідача- Климович Т. Д.,

третіх осіб - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання довіреності недійсною, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2018року,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд до ОСОБА_5 із позовом про визнання довіреності недійсною. Позовні вимоги мотивувала тим, що в ході розгляду справи за її позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку вона дізналась про існування оспорюваної довіреності, якою ОСОБА_10 уповноважила ОСОБА_5 представляти її інтереси з питань оформлення права власності на вже належне їй майно. Вважає, що зазначена довіреність посвідчена в.о. старости Вишнівської сільської ради ОСОБА_4 із грубим порушенням вимог Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, Закону України «Про нотаріат», Цивільного кодексу України, та повинна бути визнана судом недійсною, оскільки відповідач, маючи довіреність діяла виключно в своїх інтересах, а не в інтересах довірительки, яка є їх матір'ю, з метою повторного отримання правовстановлюючих документів на будинок та подальшого заволодіння спадковим майном.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2018 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач через уповноваженого представника - адвоката ОСОБА_8, подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовувала тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки не відповідають обставинам справи та порушено норми матеріального права, тому просила скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення першої інстанції відповідає з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1., ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7 є дітьми ОСОБА_10, що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження.

Рішенням Любомльського районного суду від 18.01.2007 року за ОСОБА_10 визнано право власності в порядку спадкування на нерухоме майно, що знаходиться по АДРЕСА_1 та у встановленому порядку зареєстровано 23.03.2010 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССЕ №735918.

11.08.2017 року була оформлена спірна довіреність на ім'я відповідача ОСОБА_5, яка передбачала право відповідача представляти інтереси ОСОБА_10 з приводу вчинення будь-яких дій з питань оформлення прав власності на належне їй нерухоме майно. Для виконання зазначених дій вона уповноважила відповідача, зокрема, представляти її інтереси в усіх державних органах, установах, організаціях, незалежно від підпорядкування, форм власності та галузевої належності, органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами, підписувати за неї, одержувати належні їй документи, зареєструвати успадковане майно чи право на нього в установленому законом порядку у відповідних органах, отримати державні витяги на право власності на житловий будинок та земельні ділянки, виконувати інші дії, передбачені чинним законодавством України для такого роду повноважень, що стосуються її прав та законних інтересів, та які на думку представника будуть доцільними для правильного і ефективного ведення її справ. Довіреність була видана терміном на один рік і дійсна до 11.08.2018 року.

Спірна довіреність була оформлена виконуючим обов'язки старости Вишнівської сільської ради Любомльського району ОСОБА_4

На підставі вищевказаної довіреності у серпні 2017 року ОСОБА_5 зверталась до Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» із замовленням від 31.08.2017 року про видачу виписки з матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.19).

В матеріалах справи наявна копія договору дарування житлового будинку, посвідченого 11.09.2017 року приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області, з якого вбачається, що ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_5 належний їй на праві власності житловий будинок, що по АДРЕСА_1 Даний договір укладено з участю перекладача жестової мови у зв'язку з хворобою (глухонімотою) однієї із сторін (а.с.25-26).

Цього ж дня 11.09.2017 року відповідач зареєструвала своє право власності на подарований за цим договором будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.10.2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд мотивував свій висновок тим, що позивачем не доведено порушення спірною довіреністю її прав, свобод чи інтересів.

З даним висновком суду апеляційний суд погоджується, оскільки він є законним та обгрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 202 ЦК України). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина третя статті 202 ЦК України).

Згідно з вимогами частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (частина перша статті 239 ЦК України).

Частиною першою статті 238 та статтею 239 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

По своїй правовій природі довіреність є одностороннім правочином.

За змістом частини першої статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).

Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент його здійснення стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Судова практика зміст ч. 3 ст. 215 ЦК України тлумачить таким чином, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов'язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Як ствердила позивач ОСОБА_1 і вбачається з матеріалів справи, нею подано до суду позов до ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, який прийнято судом до провадження.

Доводи апеляційної скарги зводяться до визнання недійсною посвідченої в.о. старости Вишнівської сільської ради Любомльського району довіреності від 11.08.2017 року, як одностороннього правочину, з підстав порушення процедури вчинення нотаріальних дій, а саме, посвідчення довіреності без сурдоперекладача, не зазначення конкретного місця її посвідчення, а також відсутності логічної потреби у цій довіреності за наявності оформлених на довірительку усіх необхідних правовстановлюючих документів на належне їй на праві власності майно.

Однак такі доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що видача спірної довіреності та факт виконання дій, узгоджених у ній, порушили її право, в тому числі як спадкоємця, оскільки судом встановлено, що спірна довіреність була видана виключно з метою оформлення права власності на належне ОСОБА_10 нерухоме майно. Сам по собі факт оформлення довіреності жодним чином не впливає на права позивача, оскільки оспорюваний в іншому судовому позові договір дарування нерухомого майна укладався спадкодавцем особисто, а не на підставі цієї довіреності.

Відповідно до довідки Вишнівської сільської ради Любомльського району від 24.10.2017 року ОСОБА_10 за життя склала заповіт, посвідчений Римачівською сільською радою 18.02.2000 року, який не змінено та не скасовано. Однак, у судовому засіданні під час апеляційного розгляду даної справи сторонами не зазначено, в чию користь складено вказаний заповіт.

Крім того, слід зазначити, що ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді позивачем не надано доказів зі спадкової справи, заведеної після смерті спадкодавця ОСОБА_10, які підтвердили б порушення прав позивача як спадкоємця.

Тому підстави для задоволення вимог позивача та захисту її прав у судовому порядку відсутні, оскільки нею не доведено факт порушення її прав.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин колегія суддів доходить висновку про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_8, подану в інтересах ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 02 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді