Справа № 127/2554/18
Провадження № 22-ц/801/210/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 рокуСправа № 127/2554/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Денишенко Т.О., Копаничук С.Г.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: ПАТ «Вінницягаз»,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Вінницягаз» про визнання дій противоправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Вінницягаз» з вимогами визнати протиправною відмову ПАТ «Вінницягаз» щодо встановлення індивідуального ( квартирного) лічильника природного газу споживачу в квартирі АДРЕСА_1. Зобов'язати ПАТ «Вінницягаз» забезпечити встановлення індивідуального (квартирного) лічильника природного газу споживачу в квартирі АДРЕСА_2 в строк до 1 квітня 2018 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що він є власником квартири у багатоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_3. Як власник квартири, він отримує комунальні послуги, в тому числі і послуги по газопостачанню від ПАТ «Вінницягаз».

Позивачем зазначено, що він неодноразово звертався до ПАТ «Вінницягаз» з проханням про безкоштовне встановлення в його квартирі лічильника для обліку використаного ним природного газу відповідно до приписів статей 3, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», однак ПАТ «Вінницягаз» відмовило у встановленні індивідуального лічильника газу.

Посилаючись на вимоги Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просить суд визнати протиправною відмову ПАТ «Вінницягаз» в задоволенні вимоги щодо встановлення індивідуального (квартирного) лічильника природного газу споживачу в квартирі АДРЕСА_1 та зобов'язати ПАТ «Вінницягаз» забезпечити встановлення індивідуального (квартирного) лічильника природного газу споживачу в квартирі АДРЕСА_1.

28 серпня 2018 року ОСОБА_3 подав заяву про уточнення позовних вимоги та просив суд зобов'язати ПАТ «Вінницягаз» забезпечити встановлення індивідуального (квартирного) лічильника природного газу споживачу в вищезазначеній квартирі в двомісячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позов є передчасним, оскільки суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані в термін до 01 січня 2021 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних так і загально будинкових, що забезпечить 100 % облік спожитого природного газу населенням, відповідно до змін № 2260-VIII від 21.12.2017р.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позов задовольнити повністю.

ПАТ «Вінницягаз» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7) і він неодноразово звертався до Публічного акціонерного товариства «Вінницягаз» з вимогою про встановлення в квартирі комерційного індивідуального приладу обліку газу.

У 2017 році ОСОБА_3 звертався до суду із позовом про визнання непромірними дій відповідача та зобов'язання встановити комерційний індивідуальний прилад обліку газу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 серпня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Вінницягаз» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії відмовлено (а.с. 65).

В подальшому ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «Вінницягаз» із вимогою встановити лічильник в його квартирі в строк до 01 січня 2018 року, однак питання встановлення комерційного індивідуального приладу обліку газу в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 відповідачем не вирішено.

Встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

При цьому, обов'язок забезпечити встановлення лічильників газу трактується Законом лише з технічної точки зору як виконання робіт і не включає в себе поняття повного фінансування таких робіт за кошти суб'єкта господарювання.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Так, відповідно до діючої редакції Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов'язано суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 лютого 2021 року, тому суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку, що дії відповідача відповідають нормам чинного законодавства та не порушують права позивача.

Таким чином, звернення позивача з позовом до суду за захистом прав споживача є передчасним, оскільки встановлений законом термін для забезпечення встановлення лічильників газу суб'єктом господарювання, пролонговано до 01 січня 2021 року, відповідно до внесених змін № 2260-VIII від 21 грудня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що в нормі закону йдеться виключно про встановлення індивідуальних лічильників, плата за встановлення яких вже включена в тариф споживання газу, а також те, що загальнобудинковий лічильник газу не може бути засобом комерційного обліку, оскільки він не дає достовірних даних з визначенням обсягів передачі і розподілу газу, зводяться виключно до переоцінки доказів і на правильність висновку суду не впливають та їх не спростовують.

Дані докази та обставини, на які позивач посилається у апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, адже на час звернення ОСОБА_3 до суду набули чинності зміни щодо строку встановлення лічильників таким споживачам, тому право позивача в даному випадку порушено не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, які є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи. За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України та доводами скарги не спростовується, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді /підпис/ Т.О. Денишенко

/підпис/ С.Г. Копаничук

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук