Справа № 488/2316/18
Провадження № 22ц/812/252/19 Головуючий у 1-ї інстанції Чернявська Я.А.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Локтіонової О.В., Колосовського С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2018 року, ухваленого під головуванням судді Чернявської Я.А. в залі суду в м. Миколаєві о 12 годині 24 хвилин, зі складанням його повного тексту 7 грудня 2018 року, по справі

за позовом

ОСОБА_2

до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - АТ КБ «ПриватБанк»)

про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ОСОБА_2 пред'явив позов до АТ «ПриватБанк» про припинення нарахування штрафних санкцій та процентів за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що перебуває на військовій службі в Управлінні Служби Безпеки України в Миколаївській області з 2009 року і по теперішній час.

З 2006 року є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та має картковий рахунок.

У зв'язку з настанням особливого періоду, а саме у період з 18 березня 2014 року по 6 грудня 2017 року, йому як військовослужбовцю банк припинив нарахування штрафних санкцій та процентів за користування кредитом з підстав, передбачених положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей».

Разом з тим, починаючи з 1 січня 2018 року банк почав відхиляти подані ним довідки про проходження військової служби, та порушив його право на не нарахування процентів та штрафних санкцій за кредитом.

Посилаючись на вищевказане позивач просив зобов'язати АТ КБ «Приватбанк» застосувати до нього положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» починаючи з 1 січня 2018 року та до закінчення особливого періоду.

У письмовому відзиві на подану позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк» вважав пред'явлені до нього вимоги безпідставними з огляду на те, що між позивачем і банком укладено кредитний договір який виконується сторонами більш ніж 10 років, а тому через особисте волевиявлення позивача шляхом подачі ним заяви від 4 липня 2016 року про не застосовування до нього положень частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», йому було підвищено кредитний ліміт та проведені усі нарахування за умовами договору. Тому подача позивачем іншої заяви від 6 квітня 2018 року щодо не нарахування йому процентів та штрафних санкцій не може анулювати його заборгованість перед банком, яка виникла за попередній період, так як позичальник повинен виконувати належним чином взяті на себе зобов'язання у відповідності до статей 625, 527, 530 ЦК України.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2018 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення його вимог у повному обсязі.

На думку апелянта суд не врахував, що його право отримувати кредитні послуги за наявними у нього пільгами як у військовослужбовця у особливий період, та зобов'язання банка не нараховувати з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції та проценти за користування кредитом є безумовним та таким, що встановлено частиною 15 статті 14 вищенаведеного Закону.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 9 січня 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог про зобов'язання припинити нарахування процентів за користування кредитом, пені та штрафних санкцій, починаючи з 1 січня 2018 року, суд виходив з того, що у позивача не було підстав вимагати у відповідача припинити нарахування йому процентів, пені та штрафних санкцій, так як ним як позичальником на адресу банка 4 липня 2016 року була подана заява протилежного змісту, на підставі якої він активно користувався кредитними коштами зі збільшеним розміром кредитного ліміту.

Проте з таким висновком суду у повній мірі погодитись не можна виходячи з наступного.

При вирішені справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 проходить військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Миколаївській області з 28 вересня 2009 року та є військовослужбовцем ( а.с.3).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_2 від 18 липня 2006 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір кредитування з використанням кредитки «Універсальна» та кредитним лімітом в 500,00 грн. ( а.с.18-19).

6 травня 2016 року позивачем ОСОБА_2 підписано анкету - заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» викладених на сайті банку (а.с.19).

4 липня 2016 року позичальник ОСОБА_2 звернувся до банку з заявою про його повернення на колишні умови обслуговування кредитних договорів та відновлення кредитного ліміту військовослужбовцям як клієнтам в ПАТ КБ «Приватбанк» без застосування до нього пільги, передбаченої частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с.20).

Після подачі позичальником ОСОБА_2 заяви такого змісту банком було збільшено розмір кредитного ліміту, якім він почав активно користуватися, та як наслідок у нього виникла заборгованість.

Тому 6 квітня 2018 року ОСОБА_2 знову звернувся до банку з заявою іншого змісту, в якій виклав проханням припинити нарахування процентів, пені та штрафних санкцій за користування кредитом з 1 січня 2018 року, оскільки він є діючим військовослужбовцем та має право на вищенаведені пільги з підстав, передбачених частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Проте банком йому було відмовлено, із посиланням на необхідність належного виконання зобов'язань в установлений строк, що регламентовано Цивільним кодексом України.

Разом з тим, у відповідності до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Правовий аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що військовослужбовці з початку і до закінчення особливого періоду користуються пільгами передбаченими частиною 15 статті 14 вищевказаного Закону.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до положень чинного законодавства рішення про мобілізації приймаються Президентом України.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII, оголошено часткову мобілізацію та до цього часу відповідного рішення про демобілізацію не приймалось.

Тому у позивача, який є військовослужбовцем наявні усі визначені чинним законодавством підстави для користування пільгою, передбаченою частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На підставі наведеного висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для зобов'язання банка не нараховувати проценти та штрафні санкції за користування кредитом є помилковим. Таке право позичальника ОСОБА_2 при його документальному підтвердженні є безумовним, та встановлено відповідною нормою Закону, а тому не може залежати від раніше поданої ним заяви про відмову від отримання цього виду пільги на банківські послуги.

Дійсно, за частиною 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Положеннями частини 5 цієї ж статті визначено, що якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

За такого відмова від користування пільгами та подача заяви про повернення на колишні умови обслуговування кредитних договорів з відновленням кредитного ліміту військовослужбовцям-клієнтам в ПАТ КБ «Приватбанк» є реалізацією свободи вільно здійснювати свої права, але не є підставою для припинення права на пільгу за умови існування підстав для її застосування у подальшому.

На підставі викладеного колегія суддів доходить до висновку, що пред'явлена вимога ОСОБА_2 підлягає задоволенню, так як є безумовною, передбаченою законом, та може залежати він раніше поданої ним заяви про відмову від її застосування.

Тому на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду слід скасувати з ухваленням нового про задоволення позову.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 1 762,00 грн.

Керуючись ст. ст. 365, 367-369, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2018 року скасувати і ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов'язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» при здійсненні банківських послуг за картковим рахунком НОМЕР_1, відкритим на ім'я ОСОБА_2 не нараховувати проценти, пеню та штрафні санкції, виходячи із положень, передбачених частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», починаючи з 1 січня 2018 року і до кінця дії особливого періоду.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави 1 762,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський О.В. Локтіонова