"15" липня 2019 р. Справа № 363/2915/19
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

15 липня 2019 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Баличева М.Б., ознайомившись із матеріалами позовної заяви та доданими до неї документами за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція - 1» до Вишгородської міської ради Київської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування,-

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2019 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція - 1» до Вишгородської міської ради Київської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї документами приходжу до висновку про відмову у відкритті провадження у вказаній цивільній справі з наступних підстав.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що дана справа належить до предметної підсудності іншого суду, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, що спір між сторонами виник унаслідок прийняття Вишгородською міською радою рішення від 04.10.2018 №45/5 «Про внесення змін та доповнень до пункту 3 рішення Вишгородської міської ради №19/13 від 27.12.2012 «Про продовження терміну дії договору оренди та надання дозволу на передачу в суборенду земельної ділянки».

Виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України та приписів глави 30 ЦК України, земля та земельні ділянки є об`єктами цивільного права, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто, прав власників (розпорядників) земельних ділянок.

Відповідно до частини 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Статтею 5 Земельного кодексу України передбачено, що Земельне законодавство базується на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Тобто, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, змінені, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановлені сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи право на розпорядження земельною ділянкою, Вишгородська міська рада має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб`єктом земельних відносин.

З моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб`єктами та надалі виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору. Такі ознаки притаманні цивільним правовідносинам, які з урахуванням суб`єктного складу можуть бути предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції або господарському суді.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 461/980/16-а, від 10 липня 2018 року у справі 668/5841/14-а, який є обов`язковим для застосування в силу приписів частини п`ятої статті 241 КАС України.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього ж Кодексу, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до статей 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. &l«;…&?н; фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Таким чином, виходячи з предмету спору та суб`єктного складу спірних правовідносин, позов ТОВ «Вишгородміськреконструкція-1» щодо визнання протиправним та скасування рішення, яким Вишгородська міська рада внесла зміни до рішення про продовження терміну дії договору оренди підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 20 ГПК України, ст. ст. 186, 352, 353 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція - 1» до Вишгородської міської ради Київської області пр скасування рішення органу місцевого самоврядування - відмовити.

Роз`яснити Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишгородміськреконструкція - 1», що дана справа предметно підсудна господарському суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Киї вського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через Вишгородський районний суд Київської області.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Б. Баличева