ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1868/19 Справа № 206/2092/18 Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Вказував, що рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2009 року з нього на користь відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 28 травня 2011 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Від цього шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 У зв'язку зі зміною його сімейного та матеріального стану, просив суд зменшити розмір аліментів, стягнувши з нього аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісяця.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 липня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2009 року на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 до 1/6 частин з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач ОСОБА_2 у травні 2018 року влаштувався на роботу до ПП "Технотранс-Д" та отримує стабільну заробітну плату; дружина позивача ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_1, перебуваючи в шлюбі з позивачем; позивач сплачує аліменти відповідачу, дана обставина підтверджує можливість позивача сплачувати аліменти на утримання дитини.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 (а.с.12).

За рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 до його повноліття у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.14).

Після розірвання шлюбу між сторонами, 28 травня 2011 року позивач уклав новий шлюб з ОСОБА_4 (а.с.11,13), від якого в них народився ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_5 (а.с.8).

Позивач працює у ПП «Технотранс-Д» керуючим складом та розмір його заробітної плати складає 3.730 грн. на місяць, що підтверджується довідкою з місця роботи, яка мітиться в матеріалах справи (а.с.47).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зміни у сімейному стані призвели до змін і в матеріальному стані позивача, оскільки укладання іншого шлюбу та народження у ньому спільної дитини відповідно збільшило фінансові витрати позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з огляду на зміну сімейного стану позивача та народження у нього ще однієї дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є всі підстави для застосування ст.192 СК України та зменшення розміру аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, на підставі рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2009 року, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 до 1/6 частин з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріальне становище платника аліментів не змінилося спростовуються тим, що з 2011 року позивач зобов'язаний утримувати ще одну дитину ОСОБА_5

Доводи апелянта про те, що дружина позивача - ОСОБА_4, придбала у шлюбі з позивачем майно, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки підстави вважати, що майно придбане на кошти позивача, відсутні.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 03 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 22 січня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.