У Х В А Л А

21 січня 2019 року

м. Київ

Справа № 265/6582/16-ц

Провадження № 14-17цс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ситнік О. М.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевірила дотримання порядку передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду

цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) про відшкодування майнової шкоди

за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - ГТУЮ у Донецькій області) в інтересах КМУ на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 квітня 2017 року у складі судді Адамової Т. С. та рішення Апеляційного суду Донецької області від 16 серпня 2017 року у складі колегії суддів Ткаченко Т. Б., Гаврилової Г. Л., Кочегарової Л. М., та

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, остаточно просила відшкодувати їй за рахунок коштів Державного бюджету України шкоду, заподіяну терористичним актом за пошкоджений торгівельний об'єкт комерційної нерухомості, розташований на АДРЕСА_1, у сумі 888 715 грн та судові витрати, пов'язані із проведенням судової оціночно-будівельної експертизи, у розмірі 3 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 квітня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з Держави України в особі КМУ за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 заподіяну терористичним актом за пошкоджений торгівельний об'єкт комерційної нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 888 715 грн, а також судові витрати, пов'язані з проведенням судової оціночно-будівельної експертизи, у розмірі 3 000 грн, а всього - 891 715 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався тим, що внаслідок терористичного акта позивачці заподіяно майнову шкоду, відшкодування якої регламентується статтею 19 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (далі - Закон № 638-IV), якою передбачено, що обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини та до держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особі, переходить право вимоги до винної особи.

При цьому суд відхилив доводи відповідача, що Державним бюджетом України не передбачено загальнодержавних видатків на відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, вказавши, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 червня 2017 року стягнуто з Держави України в особі КМУ за рахунок коштів Державного бюджету України на користь держави судовий збір у розмірі 8 000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 16 серпня 2017 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 квітня 2017 року залишено без змін. Додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 червня 2017 року змінено: стягнуто з Держави України в особі КМУ за рахунок коштів Державного бюджету України в дохід держави судовий збір 6 890 грн.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд керувався тим, що суд надав належну оцінку обставинам справи, за яких було пошкоджено об'єкт нерухомості позивачки, правильно застосував норми матеріального права щодо спірних правовідносин, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, підстави для скасування якого відсутні.

При цьому апеляційний суд указав, що шкода позивачу завдана терористичним актом (артобстрілом житлових районів м. Маріуполя) у період проведення антитерористичної операції, і відшкодування такої шкоди передбачено статтею 19 Закону № 638-IV. Тобто обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини. До держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особи, переходить право вимоги до винної особи. Положення статті 19 Закону № 638-IV не пов'язані з наявністю обвинувального вироку суду. Для виникнення обов'язку держави з відшкодування шкоди не має значення, виходила насильницька дія від посадових осіб держави, або терористів, або невстановлених осіб. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), проте, якщо мають місце спеціальні підстави відшкодування шкоди, застосуванню підлягають саме спеціальні правові норми.

Установивши, що шкода ОСОБА_3 заподіяна внаслідок терористичного акта, суди на підставі статті 19 Закону № 638-IV, а також статей 85, 86 Кодексу цивільного захисту України (далі - КЦЗУ) щодо визначення розміру шкоди, зробили висновок про задоволення позову.

У серпні 2017 року представник ГТУЮ у Донецькій області в інтересах КМУ подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 16 серпня 2017 року, які просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що позивачка не визначилася із предметом і підставами позову, оскільки мотивувала свої вимоги як тим, що належне їй нерухоме майно було зруйновано у результаті терористичного акта (обстрілу військовою зброєю), так і внаслідок обстрілу житловий районів у період проведення антитерористичної операції, тому незрозуміло внаслідок яких саме обставин пошкоджено її майно (терористичного акта (злочину), антитерористичної операції чи надзвичайної ситуації). Вказані обставини відшкодування збитків є різними самостійними підставами позову, вирішення яких регулюється різними нормами матеріального права та відповідно підлягають доказуванню на підставі різних фактичних даних.

Посилаючись на положення статті 19 Закону № 638-IV, якою передбачено відшкодування шкоди, заподіяної громадянам лише терористичним актом, та не передбачено відшкодування шкоди, заподіяної в результаті проведення антитерористичної операції, позивачка не надала належних доказів пошкодження торгівельного приміщення саме від терористичного акта. Крім того, позивачка не надала належних доказів на підтвердження факту завдання їй збитків внаслідок терористичного акта.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 258 Кримінального кодексу України, у якому ОСОБА_3 залучена як потерпіла у зв'язку із пошкодженням внаслідок обстрілу належного їй нерухомого майна, триває, а обов'язковою умовою застосування положень статті 19 Закону № 638-IV є наявність обвинувального вироку суду, який набув чинності.

Також вказано, що КМУ не є належним представником держави у цій справі, не є розпорядником бюджетних коштів, а отже позовні вимоги до Держави України в особі КМУ не відповідають положенням статті 170 ЦК України, частини четвертої статті 38 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відшкодування шкоди, завданої терористичним актом, не відносяться до повноважень КМУ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У січні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду, а ухвалою від 12 грудня 2018 року - передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з тих підстав, що справа містить виключну правову проблему і її вирішення необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно з частиною п'ятою статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Обґрунтовуючи зазначену підставу для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду керувалася тим, що така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з урахуванням кількості справ, які перебувають на розгляді у касаційному суді, а саме:

- справа № 757/43306/16-ц за позовом фізичних осіб до Держави України в особі КМУ, ДКСУ, Антитерористичного центру при Службі безпеки України (далі - АЦ СБУ), Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВСУ), Міністерства оборони України (далі - МОУ), Головного управління Національної гвардії України (далі - ГУ НГУ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої у результаті проведення антитерористичної операції;

- справа № 423/2245/16-ц за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ про відшкодування матеріального збитку, завданого терористичним актом;

- справа № 229/2889/17 за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ про відшкодування майнової шкоди;

- справа № 229/1538/17 за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ, за участю третіх осіб: Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - ДСУ НС), Донецької обласної військово-цивільної адміністрації, про відшкодування майнової шкоди, завданої терористичним актом під час проведення антитерористичної операції;

- справа № 219/11731/16-ц за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, МОУ, МВСУ, ГУ НГУ, ДКСУ, АЦ СБУ про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок проведення антитерористичної операції;

- справа № 757/50562/16-ц за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ про відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом;

- справа № 185/9816/16-ц за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок проведення антитерористичної операції;

- справа № 243/6695/17 за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ про відшкодування майнової шкоди, завданої терористичним актом під час проведення антитерористичної операції;

- справа № 229/2827/17 за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ, треті особи - фізичні особи, про відшкодування майнової шкоди, завданої терористичним актом під час проведення антитерористичної операції;

- справа № 229/3692/16-ц за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ про відшкодування шкоди, завданої терористичним актом під час проведення антитерористичної операції;

- справа № 229/3693/16-ц за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ про відшкодування майнової шкоди, завданої терористичним актом під час проведення антитерористичної операції;

- справа № 237/557/18 за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ про відшкодування шкоди, завданої терористичним актом;

- справа № 242/4413/17 за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, Головного управління ДКСУ в Донецькій області про відшкодування матеріальних збитків, завданих терористичним актом;

- справа № 242/1642/17 за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ, третя особа - фізична особа, про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних терористичним актом;

- справа № 242/1676/17 за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ про відшкодування збитків, завданих терористичним актом;

- справа № 242/1618/17 за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних терористичним актом.

Також колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказала, що потенційно справи про відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, можуть перебувати на розгляді не тільки у суді касаційної, але й судах апеляційної та першої інстанції, а також виникнути у майбутньому.

На обгрунтування такого висновку колегія суддів послалася на результати аналізу відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, згідно з якими у судах Донецької та Луганської областей перебуває значна кількість справ, пов'язаних із відшкодуванням шкоди, заподіяної терористичним актом, зокрема:

- справа № 757/16107/18-ц (Апеляційний суд Донецької області) за позовом фізичної особи до КМУ, ДКСУ про відшкодування майнової та моральної шкоди;

- справа № 219/474/17 (Апеляційний суд Донецької області) за позовом фізичних осіб до Держави України в особі КМУ, ДКСУ, треті особи: ДСУ НС, СБУ, про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок проведення антитерористичної операції;

- справа № 237/870/18 (Апеляційний суд Донецької області) за позовом фізичних осіб до ДКСУ, Держави України в особі КМУ про відшкодування майнової шкоди, завданої терористичним актом під час проведення антитерористичної операції;

- справа № 234/2644/18 (Донецький апеляційний суд) за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ про відшкодування майнової та моральної шкоди;

- справа № 265/10246/18 (Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя Донецької області) за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ, третя особа - Маріупольська міська рада, про відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом;

- справа № 242/3791/17 (Селидівський міський суд Донецької області) за позовом фізичних осіб до Держави України в особі КМУ, ДКСУ про відшкодування матеріальних збитків, заподіяних терористичним актом;

- справа №219/11735/16-ц (Донецький апеляційний суд) за позовом фізичних осіб до Держави України в особі КМУ, МОУ, МВСУ, ГУ НГУ, ДКСУ, АЦ СБУ, ДСУ НС, Бахмутської районної державної адміністрації, третя особа - СБУ, про відшкодування майнової шкоди;

- справа № 242/1618/18 (Селидівський міський суд Донецької області) за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ про відшкодування майнової шкоди, завданої терористичним актом під час проведення антитерористичної операції;

- справа № 423/450/16-ц (Луганський апеляційний суд) за позовом фізичної особи до Держави України в особі КМУ, ДКСУ, треті особи: Попаснянська міська рада, Попаснянська районна рада, Попаснянська державна військово-цивільна адміністрація, Луганська обласна державна адміністрація Луганська обласна військово-цивільна адміністрація та інші, про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної терористичним актом.

Крім того, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду послалася на такі судові рішення Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 227/6023/15-ц вказано, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав, передбачених статтею 19 Закону № 638-IV, апеляційний суд не врахував, що ця правова норма не визначає механізму визначення розміру відшкодування. Проте такий механізм визначений КЦЗУ, який введено в дію з 01 липня 2013 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 липня 2018 року у справі № 219/11736/16-ц зроблено висновок, що, пред'являючи вимогу до держави про виплату компенсації за зруйноване під час антитерористичної операції майно, власник цього майна має спочатку, тобто до ухвалення рішення суду, добровільно передати пошкоджений чи зруйнований внаслідок терористичного акта будинок чи майно місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування. Відповідно до частини десятої статті 86 КЦЗУ розмір грошової компенсації за зруйновану або пошкоджену квартиру (житловий будинок) визначається за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України відповідно до місцезнаходження такого майна. Будь-який інший порядок визначення розміру відшкодування за пошкоджену квартиру, внаслідок такої надзвичайної ситуації, як терористичний акт, на теперішній час відсутній. Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що позивачка не зверталась до Артемівської районної державної адміністрації Донецької області з пропозицією про добровільну передачу пошкодженої квартири чи можливості забезпечення її новим житлом замість пошкодженого.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 242/1618/17 вказано, що при вирішенні справи суди не звернули увагу, що умовою виплати позивачу грошової компенсації за рахунок держави є добровільна передача зруйнованого житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, однак матеріали справи таких доказів не містять.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/8302/16-ц вказано, що, пред'являючи вимогу до держави про виплату компенсації за зруйноване під час антитерористичної операції майно, власник цього майна має спочатку, тобто до ухвалення рішення суду, добровільно передати пошкоджений чи зруйнований внаслідок терористичного акту будинок чи майно місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/23120/16 пов'язується можливість застосування положень статті 19 Закону № 638-IV із доведеністю факту пошкодження майна позивача внаслідок терористичного акта.

Також колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказала, що у цій справи, а також у справах № 227/6023/15-ц, № 219/11736/16-ц, № 242/1618/17, № 243/8302/16-ц суди не встановили, що мала місце надзвичана ситуація.

Згідно з текстом Указу Президента України від 25 січня 2015 року № 30/2015 «Про оголошення в Україні дня жалоби» масований обстріл житлових районів м. Маріуполя здійснено терористами.

Указом Президента України від 13 квітня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато антитерористичну операцію.

Посилаючись на вказане, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробила висновок про передчасність застосування до спірних відносин положень КЦЗУ без обгрунтування необхідності застосування аналогії закону.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів керувалася тим, що у цій справі суди першої й апеляційної інстанцій застосували норми матеріального і процесуального права таким чином, що постає питання щодо дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між приватними і публічними інтересами; наявні колізії в нормах матеріального права, що викликає необхідність у застосуванні аналогії закону чи права, або постає питання щодо дотримання принципу верховенства права, а тому перегляд справи Великою Палатою потрібен з метою унеможливлення повторення таких помилок у подальшій судовій діяльності.

Для цього вказала на необхідність вирішення таких питань:

- правова підстава відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом (стаття 19 Закону № 638-IV, стаття 86 КЦЗУ, чи їх застосування за аналогією закону);

- порядок відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом;

- суб'єкт відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, з урахуванням території, на якій відбулося заподіяння шкоди (підконтрольна чи непідконтрольна).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (пункт 39 рішення від 24 квітня 2008 року у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria»), заява №1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, і роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31, 32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питань, які Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає виключною правовою проблемою, Велика Палата Верховного Суду приймає справу для продовження розгляду.

У частині першій статті 402 ЦПК України передбачено, що в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Такий розгляд відбувається з урахуванням статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на викладене справу слід розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у порядку письмового провадження.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята статті 272 ЦПК України).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, статтями 402-404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Прийняти для продовження розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в інтересах Кабінету Міністрів України на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Донецької області від 16 серпня 2017 року.

Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження на 03 квітня 2019 року в приміщенні Верховного Суду за адресою: вул. Пилипа Орлика, 8, м. Київ.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік

Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима Л. І. Рогач

В. І. Данішевська І. В. Саприкіна

О. С. Золотніков О. С. Ткачук

О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич

В. С. Князєв О. Г. Яновська