ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/3179/18

Головуючий у першій інстанції - Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/167/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

позивач: ОСОБА_2,

відповідач, особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство»,

оскаржується рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

прізвище судді: Коваленко А.В.; місце ухвалення рішення: м. Прилуки, дата складання повного тексту рішення: 15 листопада 2018 року,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство», в якому просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 15581,30 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 6068,60 грн., а всього 21649,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 липня 2010 року по 20 серпня 2018 року працював на посаді начальника ПСО, інженера з охорони праці та був звільнений наказом 30-к від 31 серпня 2018 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. На день звільнення ОСОБА_2 не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 70 календарних днів в сумі 15581, 30 грн., а тому позивач просив стягнути зазначену суму з відповідача примусово та, на підставі ст.. 117 КЗпП України, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 6068,60 грн.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану щорічну відпустку у сумі 11797 грн. 27 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» звернулось з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення компенсації за невикористану відпустку. Доводи апеляційної скарги полягали у тому, що суд першої інстанції не врахував положення ч.2 ст.8 Закону України «Про відпустки», яка передбачає, що конкретна тривалість щорічної додаткової відпуски відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором, а не Положенням про відпустки працівникам ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» за умови праці та за особливий характер праці, яке було надано ОСОБА_2 кадровою службою ТОВ «ВО «Хліб Прилуччини» на підтвердження права на додаткову відпустку протягом 7 календарних днів на рік.

Вказувало на те, що позивач за період роботи на підприємстві мав право на 195 календарних днів відпуски, водночас загальна кількість використаної ним відпуски становить 199 днів, а тому права на отримання компенсації за невикористану відпуску ОСОБА_2 не має.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку ч.1 ст.368 ЦПК України за правилами спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що наказом ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» від 01 липня 2010 року №2-к, ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду начальника ПСО з 01 липня 2010 року, після цього позивач працював на посаді інженера з охорони праці (а.с.7).

В подальшому, згідно з наказом ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» від 31 серпня 2018 року №30-к, ОСОБА_2 було звільнено з посади інженера з охорони праці за угодою сторін з 20.08.2018 року (а.с.9).

10 вересня 2018 року ОСОБА_2 направив на ім'я в.о. директора ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» претензію з вимогою провести з ним остаточний розрахунок при звільненні та сплатити середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні (а.с.10).

Відповідно до особової картки (типова форма П-2) працівника ТОВ «Прилуцьке ХПП» ОСОБА_2, останньому надавалися відпустки за період з 01.07.2010 (дата призначення на посаду) по 20.08.2018 (дата звільнення) в загальній кількості 199 календарних дні (а.с.38)

Відповідно до Положення про відпустки працівникам ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» за умовами праці та особливий характер роботи від 01 липня 2010 року, тривалість основної відпустки працівника на посаді інженера з охорони праці становить 24 календарних дні, тривалість додаткової відпустки 7 календарних днів (а.с.46).

Положеннями ст.. 74 КЗпП України передбачено, що поняття щорічна відпустка визначається як основна та додаткова відпустки із збереженням на їх період місця роботи і заробітної плати.

За даними особової картки працівника за формою П-2 судом встановлено, що позивач працював на підприємстві з 1.07.2010 року по 20.08.2018 року 8 років один місяць і 19 днів, що згідно з Положенням про відпустки працівникам ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» за умовами праці та особливий характер роботи від 01 липня 2010 року дає йому право на отримання щорічної відпустки протягом 252 календарних днів.

Зважаючи на те, що позивач протягом відпрацьованого часу використав лише 199 календарних днів щорічної відпустки, суд першої інстанції вірно, на підставі ст. 74, 76, 83, 116 КЗпП України, ст.. 8, 24 Закону України «Про відпустки», стягнув з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 53 дні невикористаної щорічної відпустки в сумі 11797,27 грн.

Доводи апеляційної скарги про відсутність на підприємстві відповідача Положення про відпустки працівникам ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» за умови праці та за особливий характер праці, не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення компенсації за невикористану відпустку, зважаючи на те, що існування вказаного документу відповідачем не спростовано шляхом надання оригіналів колективного або трудового договорів , якими було визначено іншу тривалість щорічної відпустки позивача, натомість за змістом вказаного Положення…, 01 липня 2010 року воно було затверджене директором ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» та головою Ради трудового колективу ТОВ «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство», що свідчить про узгодження адміністрації підприємства та ради трудового колективу питання про надання додаткових щорічних відпусток.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції об'єктивно і повно встановив фактичні обставини справи та дав вірну оцінку зібраним у справі доказам, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності судових висновків.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, тому відповідно до ст.367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке хлібоприймальне підприємство» залишити без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 листопада 2018 року без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: