Справа № 487/4706/18
Провадження № 2/487/293/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.01.2019 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Лунгол А.Г., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та відкликання з примусового виконання виконавчого листа , -

Встановив:

19.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 105174, 92 грн. та відкликати з примусового виконання виконавчий лист Заводського районного суду м. Миколаєва №2-1860/2008 від 21.04.2008 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.03.2008 року з позивача стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ј частини всіх видів заробітку починаючи з 07.02.2008 року. На виконання цього рішення було видано виконавчий лист. Державним виконавцем Вітовського районного відділу ДВС ГУЮ у Миколаївській області нарахована заборгованість по аліментам за період з лютого 2008 року по лютий 2018 року, розмір якої визначено в сумі 101924, 92 грн. В липні 2018 року позивач звернувся до державного виконавця про проведення перерахунку заборгованості, внаслідок проведення якого розмір заборгованості збільшився та складає 105174, 92 грн. Посилаючись на те, що розмір заборгованості проведений невірно та є значно завищеним, на те, що добровільно надає матеріальну допомогу синові, на те, що уклав другий шлюб, від якого має двох неповнолітніх дітей, є інвалідом 3 групи з дитинства по зору, просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментам та відкликати виконавчий лист з примусового виконання.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, які викладені у позовній заяві, пояснив, що не згоден з сумою заборгованості нарахованою виконавцем, оскільки завищений розмір заробітної плати з якого визначався розмір аліментів. Крім того, він давав гроші синові, купував йому речі та продукти харчування, інколи перераховував гроші по квитанціям. Просив задовольнити позов, оскільки він сплачував аліменти.

В судовому засіданні відповідачка позов не визнала та пояснила, що виконавчий лист знаходиться на виконанні з 2008 року, за цей час позивач майже не сплачував аліменти на утримання сина, не заперечувала, що можливо позивач і надавав якісь гроші синові, але вона їх не отримувала. Просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на не доведення позивачем належними та допустимими доказами факту сплати заборгованості, вважає що зазначений позов було подано з метою ухилення від відповідальності за несплати аліментів у вигляді неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, та покази свідка ОСОБА_4, суд дійшов до висновку, що у задоволенні предявленого позову належить відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.03.2008 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.02.2008 року і до повноліття дитини.

21.04.2008 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист №2-1860/2008 на примусове виконання цього рішення.

Постановою державного виконавця ВДВС Жовтневого РУЮ Миколаївської області від 23.05.2008 року було відкрито виконавче провадження №7744920 з виконання зазначеного виконавчого листа та в той же день копію постанови направлено боржнику за місцем проживання.

В ході даного виконавчого провадження державним виконавцем неодноразово складались довідки про неотримання стягувачем аліментів та розрахунки заборгованості по несплаті аліментів, зокрема заборгованість з лютого 2008р. по 01.03.2018 року складає 101924, 92 грн., а станом на 25.06.208 року із зарахуванням сплачених ОСОБА_1 по квитанціям аліментів вже складає 105174, 92 грн.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

З наданої трудової книжки АА №154516 на імя позивача вбачається, що ОСОБА_1 працював з 20.09.2007 року в ТОВ ОРА «Форпост» на посаді охоронця та 23.07.2008р. звільнився за власним бажанням, з 29.07.2014р. по 21.11.2014р. працював вантажником на ТОВ «Сандора», з 10.12.2014 по 19.07.2015 року отримував допомогу по безробіттю.

Відповідно до наданих довідок Інгульського обєднаного УПФУ м. Миколаєва Миколаївської області ОСОБА_1 з січня 2008 року по серпень 2018 року отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІІ групи.

В судовому засіданні позивач пояснив, що з дитинства є інвалідом ІІІ групи по зору. Вказані обставини не заперечувались в судовому засіданні відповідачкою та підтверджуються: Актом дослідження стану здоровя ОСОБА_1 від 01.03.2015 року, довідкою Офтальмологічного лазерного центру від 03.05.2006 року, Формою індивідуальної реабілітації інваліда від 16.07.2009 року.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що як на момент народження сина ОСОБА_4, так і на момент постановлення судового рішення від 13.03.2008 року ОСОБА_1 вже мав інвалідність ІІІ групи, та ці обставини повинні були бути враховані при визначенні розміру аліментів. Разом з цим, як вбачається з тексту рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.03.2008 року, відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів в розмірі ј частки його заробітку (доходу).

За приписами частин 1 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заборгованість по аліментам утворилась у звязку з його тяжкою хворобою, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з цих підстав.

Оцінюючи наявність інших обставин, що мають істотне значення, які призвели до утворення заборгованості по аліментам, суд виходить з наступного. Так, позивач такими обставинами зазначає свою незгоду з розміром заборгованості та наявність у нього дружини та двох не повнолітніх дітей.

З наданих позивачем копії документів встановлено, що з 26.07.2011 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстровану шлюбі з ОСОБА_5 (копія свідоцтва про шлюб І-ФП №073912), від шлюбу мають сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4

Разом з цим, позивачем не обґрунтовано та не підтверджено доказами той факт, що наявність у нього дружини та двох дітей перешкоджало йому сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_4 та саме це стало причиною утворення заборгованості за аліментами починаючи з лютого 2008 року.

Крім того, з відповіді наданої суду Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, перетинав державний кордон України та відповідно перебував за кордоном в період з 24.07.2015р. по 15.11.2015р., з 05.02.2016р. по 31.07.2016р., з 03.12.2016р. по 28.12.2016р., з 11.01.2017р. по 22.03.2017р., з 18.01.2018р. по 10.05.2018р.

Твердження ОСОБА_1 про те, що під час перебування за кордоном він не мав заробітку, викликають в суду сумніви, оскільки кількість виїздів за кордон та час перебування свідчать про те, що виїжджав він саме на заробітки.

Суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_4, оскільки вони не містять інформації про обставини, які підлягають доведенню при розгляді даного спору, а лише підтверджують, що позивач інколи надавав гроші та продукти синові, а той використовував їх на власні потреби та лише інколи та частково передавав матері.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, зазначені позивачем обставини можуть бути підставами для зменшення розміру аліментів або оскарження розміру заборгованості за аліментами, але є недостатніми для повного звільнення його від сплати заборгованості за аліментами.

Вимога позивача про відкликання з примусового виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Миколаєва №2-1860/2008р. від 21.04.2008р. задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від позовної вимоги про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, у задоволенні якої суд відмовляє. Крім того, відповідно до положень ст.. 432 ЦПК України, суд, при наявності відповідних обставин, може визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, але не відкликати його з виконання.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.. 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України , суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: 57226, Миколаївська область, Вітовський район, с. Червоне, вул. Першотравнева, 26, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (16.07.1982р.н., місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та відкликання з примусового виконання виконавчого листа - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 11.01.2019 року.

Суддя З.М. Сухаревич