Ухвала

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 442/5206/13-ц

провадження № 61-48784ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення відсотків та пені за порушення умов договору та позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_4, який в ході розгляду справи уточнило, та остаточно просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про іпотечний кредит № 2203-6537 від 06 грудня 2007 року у розмірі 233 748 грн 21 коп., яка складається із залишку нарахованих відсотків - 5 928 грн 45 коп., залишку прострочених платежів по відсотках - 162 975 грн 78 коп., нарахованої пені по кредиту - 24 015 грн та нарахованої пені по відсотках - 40 828 грн 98 коп.

Позов мотивовано тим, що 06 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит № 2203-6537, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 572 900 грн на споживчі ціні під заставу нерухомого майна зі сплатою 14 % річних за користування коштами з кінцевим терміном повернення 05 грудня 2017 року.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань, банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення боргу, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2011 року було задоволено.

Посилаючись на те, що 30 травня 2013 року на адресу відповідача було направлено поштове повідомлення про повернення боргу, яке ОСОБА_4 залишив без відповіді, ПАТ «Державний ощадний банк України» просило задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», у якому просила визнати недійсним договір про іпотечний кредит № 2203-6537 від 06 грудня 2007 року та додаткові угоди до нього, укладені між ОСОБА_4 та ПАТ «Державний ощадний банк України».

Позов мотивовано тим, що укладення спірного договору було проведено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки грошові зобов'язання її чоловіка - ОСОБА_4 перед іншими особами є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Посилаючись на те, що при укладенні кредитного договору ПАТ «Державний ощадний банк України» порушив положення статтей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов правочину, неповідомлення позивальника про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, ОСОБА_5 просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року, в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» та позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати рішення судів попередніх інстанції в частині відмови в задоволенні позову банку, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України».

Таким чином, судові рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору до суду касаційної інстанції не оскаржено, а тому на предмет законності й обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється (стаття 400 ЦПК України).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у справах з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті провадження, якщо, зокрема, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У лютому 2011 року ПАТ «Державний ощадний банк України» використало право дострокового повернення усієї суми кредиту шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2011 року задоволено.

Такими діями кредитор на власний розсудзмінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказані висновки мітяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року (справа № 318цс18).

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України», врахували, що звернувшись у лютому 2011 року до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту та змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, у зв'язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про те, що нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії іпотечного кредиту № 2203-6537 не передбачено.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення відсотків та пені за порушення умов договору та позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним договору відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
В. М. Коротун
В. П. Курило