Справа № 405/5126/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дерев`янко А.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.05.2014 року. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до банку та підписала заяву від 29.05.2014 року, згідно якої отримала кредит в сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, в яких визначено, що відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дала згоду, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання Овердрафту відповідно до п. 2.1.1.5.7 договору.

Відповідно п. 2.1.1.12.2 Умов та Правил надання банківських послуг, в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань до 25 числа місяці, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/kredity/ з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6. договору.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.12.2.1 договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених термінів, що діють на дату нарахування. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Вказав, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 08.07.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 13605,42 грн., яка складається із заборгованості: тіло кредиту - 374,89 грн., за відсотками за користування кредитом - 3258,60 грн.; пені - 8847,86 грн.; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. (фіксована частина) та 624,07 грн. (процентна складова).

За таких обставин, просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 10.09.2018 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Учасникам справи роз`яснено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

17.10.2018 року відповідач подала до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у якій позивач зазначила, що існує необхідність у розгляді справи в загальному позовному провадженні, оскільки відповідно до п. 4 ст. 19 ЦПК України, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному провадженні. Вважає, що дана справа потребує детального розгляду спору по суті та з`ясування всіх обставин, оскільки у позовній заяві непогашений відповідачем розмір основної заборгованості (тіло кредиту) складає 374,89 грн., а ціна позову складає 13605,42 грн., що в 36 разів перевищує розмір основної заборгованості за кредитним договором, тобто штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, в анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк» від 29.05.2014 року не зазначено типу кредитної картки, розміру кредитного ліміту, відповідача не було ознайомлено з умовами кредитування під підпис, відповідач ОСОБА_1 підписувала лише анкету-заяву без зазначення в ній суми кредитного ліміту, виду платіжної картки, у зв`язку з чим істотних умов кредитного договору досягнуто не було.

Крім того відповідачем заявлено про необхідність застосування позовної давності до вимог про стягнення основної заборгованості за кредитним договором та до вимог про сплату неустойки, так як вона вважає такими, що минули строки перебігу загальної та спеціальної позовної давності.

За таких обставин просила постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, розгляд справи провести у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 18.10.2018 року заяву ОСОБА_1 про розгляд справи у порядку загального позовного провадження залишено без задоволення.

Станом на 16.08.2019 року відзиву на позовну заяву від відповідача ОСОБА_1 до суду не надійшло.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.05.2014 року ОСОБА_1 подала до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим виявила бажання приєднатися до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою зазначеної вище статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторонни є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

У заяві позичальника від 29.05.2014 року бажаний кредитний ліміт не визначено та не обрано вид кредитної карти, відмітка про отримання пам`ятки клієнта, про ознайомлення і отримання тарифів та основних умов обслуговування відсутня, процентна ставка не зазначена.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Однак, у вказаній заяві відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та визначення її розміру.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача (а.с. 10-24). При цьому, вони не можуть бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем.

Доказів, що саме долучені позивачем до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг, були надані відповідачу для ознайомлення та що вона погодилася із нарахуванням визначених у цих Умовах відсотків, пені, комісії та штрафів, суду не надано.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві даних про бажання клієнта банку ОСОБА_1 одержати кредитну карту зі встановленим лімітом, узгодження його розміру, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком відповідні Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Також, позивачем суду не надано доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, 18.10.2018 року відповідач подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, у зв`язку з чим, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ч. 2 ст 258 цього Кодексу позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що останній платіж на виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 було здійснено 10.03.2017 року, що свідчить про визнання відповідачем свого боргу, у зв`язку з чим строк позовної давності перервався та його перебіг почався 10.03.2017 року. При цьому, АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом 07.08.2018 року.

Таким чином, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у межах строку позовної давності.

В свою чергу, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 11 Постанови «Про судове рішення в цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 суд, встановивши, що строк для звернення з заявою пропущено без поважних причин, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не була доведена обставина порушення відповідачем передбаченого договором б/н від 29.05.2014 року обов`язку погашення заборгованості у розмірі 13605,42 грн., у зв`язку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 76, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29.05.2014 року у розмірі 13605 грн.42 коп. - відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 21.08.2019 року.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний