Справа №173/1885/18
Провадження №2/173/88/2019
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області
В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.
При секретарі Рудовій Л.В
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням
09.08.2018 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1, з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача ОСОБА_2
25.09.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.
26.09.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 21 листопада 2018 року
21.11.2018 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 16.01.2019 року.
16.01.2019 року в судовому засіданні оголошені вступну та резолютивну частину рішення.
Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням квартирою № 43 в будинку № 30 по вул. Яблуневій в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі договору дарування серії ВКМ № 559546 від 09 липня 2008 року він є власником квартири АДРЕСА_1 (раніше Петровського) в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області. Право власності зареєстроване 28.07.2008 року в КЗ «Верхньодніпровське БТІ»
В належній йому квартирі зареєстрована його мати - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Яка фактично з 2010 року проживає в Італії та протягом останніх 5-ти років до нього не приїздила.
Реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі створює перешкоди у користуванні нею, так як він змушений сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню квартири самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Він самостійно не має можливості зняти відповідачку з реєстраційного обліку у належній йому квартирі так як для цього потрібна її особиста присутність, що й стало підвою звернення до суду.
Позивач в судове засідання не з'явився. Подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує за підставами, викладеними в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення на офіційному сайті судової влади. В судове засідання не з'явилася. Відзиву на позовну заяву не подала.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житлом.
Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1, на підставі договору дарування серії ВКМ № 559546 від 09 липня 2008 року є власником квартири АДРЕСА_2. Право власності зареєстроване 28.07.2008 року в КЗ «Верхньодніпровське БТІ» що підтверджується копією договору дарування та витягу про реєстрацію права власності.
В належній позивачу квартирі з 06.11.2003 року зареєстрована його мати відповідач по справі ОСОБА_2М, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними домової книга та адресною довідкою.
Позивач зазначає, що відповідач не проживає в належній йому квартирі з 2010 року так як проживає в Італії та протягом останні п'яти років до нього не приїздила.
Даний факт підтверджується показаннями свідка ОСОБА_3, який в судовому засіданні пояснив, що є сусідом по під'їзду з позивачем. Добре знає позивача та його матір, відповідача у справі. Відповідачку ОСОБА_2М,. він не бачив за місцем її реєстрації протягом 12 років. Як йому відомо вона проживає за межами держави. При цьому він проживає на 8-му поверху, а позивач на 2-му поверсі. Він веде активний спосіб життя, і якби відповідач з'являлась за місцем своєї реєстрації йому було б відомо, так як він би з нею зустрічався.
Відповідач будь-яких доказів на спростування факту не проживання за місцем реєстрації не надала
Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в квартирі позивача протягом більше одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд.
Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належній позивачу квартирі, наміру користуватись нею, відповідач суду не надала.
Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.
Відповідно до ст. ст. 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідачем не надано доказів того, що позивач чи інші особи створювали їй перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у квартирі позивача та користуватись нею.
При цьому відповідач, яка раніше була власницею спірної квартири, уклавши договір дарування квартири, тобто її відчуження, втратила право власності на зазначену квартиру у відповідності до положень ст. 346 ЦК України.
За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_2, такою, що втратила право користування квартирою № 43 в будинку №30 по вул. Яблунева (раніше Петровського) в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області.
Так як відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право користування квартирою № 43 в будинку № 30 по вул. Яблунева (раніше Петровського) в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов'язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням - задовольнити
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії АЕ № 297082, зареєстровану за адресою: вул. Яблунева (раніше Петровського), 30 АДРЕСА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 43 в будинку № 30 по вул. Яблунева (раніше Петровського) в м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області
Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, зареєстрованого за адресою: пр.. Шевченко, 29 АДРЕСА_4, ІПН НОМЕР_2 понесені судові витрати в сумі 705.00 грн., за сплачений судовий збір.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 26.01.2019 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 28.01.2019 року

Оприлюднене 29.01.2019 року

Дата набрання законної сили: 26.02. 2019 року