ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/412/19 Справа № 208/6519/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С.М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

В порядку пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п.6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У жовтні 2016 року позивач звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтовування позову зазначав, що 16 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УкрСоцбанк», правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 105/6-11-7. Позивач надав в тимчасове користування відповідача на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 33 000,00 дол. США, зі сплатою 12,55 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 15 числі кожного місяця згідно графіка погашення заборгованості по кредиту та кінцевим терміном погашення кредиту до 15 лютого 2024 року. Відповідно до Додаткової угоди від 02 грудня 2008 року про внесення змін до договору кредиту № 105/6-11-7 від 16 лютого 2007 року, укладеної між ПАТ «УкрСоцбанк» та ОСОБА_2 сторони домовились про те, що у зв'язку зі зміною умов кредитування за договором кредиту № 105/6-11-7 від 16 лютого 2007 року з 20.10.2008 року встановити відсоткову ставку за користування кредитом на рівні 14% річних та зазначити по тексту договору відсоткову ставку в розмірі 14% річних. Відповідно до умов договору, кредит надається позичальнику на придбання нерухомого майна квартири квартири АДРЕСА_1. В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача були направлені повідомлення про порушення основного зобов'язання з вимогою щодо погашення заборгованості за договором кредиту, однак відповідачем не було вжито жодних заходів щодо погашення заборгованості.

16 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УкрСоцбанк», правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк» та ОСОБА_3, в якості забезпечення виконання зобов'язань позивальника за кредитним договором № 105/6-11-7 від 16 лютого 2007 року був укладений договір поруки № 105/29-4-7. Згідно договору поруки, відповідач ОСОБА_3 зобов'язався відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту. Відповідно до п.2.1 Договору поруки, змістом зобов'язання забезпеченого порукою є погашення заборгованості за договором кредиту № 105/6-11-1 від 16 лютого 2007 року в сумі 33 000 доларів США 00 центів, зі сплатою 12,55 процентів річних та кінцевим терміном кредитування до 15 лютого 2024 року включно. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 червня 2016 рік має заборгованість в розмірі 60 320,88 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 27 812,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2016 рік складає 691 253,56 грн.; строкова заборгованість 14 856,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2016 рік складає 369 237,10 грн.; прострочена заборгованість 12 956,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2016 рік складає 322 016,46 грн.; заборгованість по відсоткам 18331,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2016 рік складає 455 607,17 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 5 578,44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2016 рік складає 138 648,83 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 8 599,29 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2016 рік складає 213 730,27 грн.

Виходячи з наведеного представник позивача Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк» просив суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 105/6-11-1 від 16 лютого 2007 року в сумі 60 320,88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2016 рік складає 1 499 239,82 грн. та судовий збір в розмірі 22 488,60 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні позову у зв"язку з пропуском позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом першої інстанції установлено, що 16 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УкрСоцбанк», правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 105/6-11-7, згідно якого позивач надав в тимчасове користування відповідача на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 33 000 дол. США 00 центів, зі сплатою 12,55 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 15 числі кожного місяця згідно графіка погашення заборгованості по кредиту та кінцевим терміном погашення кредиту до 15 лютого 2024 року (а.с.11-14).

Відповідно до Додаткової угоди від 02 грудня 2008 року про внесення змін до договору кредиту № 105/6-11-7 від 16 лютого 2007 року, укладеної між ПАТ «УкрСоцбанк» та ОСОБА_2 сторони домовились про те, що у зв»язку зі зміною умов кредитування за договором кредиту № 105/6-11-7 від 16 лютого 2007 року з 20.10.2008 року встановити відсоткову ставку за користування кредитом на рівні 14% річних та зазначити по тексту договору відсоткову ставку в розмірі 14% річних (а.с.15).

16 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УкрСоцбанк», правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСоцбанк» та ОСОБА_3, в якості забезпечення виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором № 105/6-11-7 від 16 лютого 2007 року був укладений договір поруки № 105/29-4-7 (а.с.16-17).

Згідно договору поруки, відповідач ОСОБА_3 зобов»язався відповідати за виконання позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих санкцій, у розмірі та у випадках передбачених договором кредиту. Відповідно до п.2.1 Договору поруки, змістом зобов»язання забезпеченого порукою є погашення заборгованості за договором кредиту № 105/6-11-1 від 16 лютого 2007 року в сумі 33 000 доларів США 00 центів, зі сплатою 12,55 процентів річних та кінцевим терміном кредитування до 15 лютого 2024 року включно.

Так, позивач, звернувшись до суду із зазначеним позовом та з урахуванням наданих розрахунків вважав, що у відповідачів станом на 30 червня 2016 рік утворилась заборгованість в розмірі 60 320,88 доларів США, яка складається: із заборгованості за кредитом в розмірі 27 812,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2016 рік складає 691 253,56 грн.; строкова заборгованість 14 856,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2016 рік складає 369 237,10 грн.; прострочена заборгованість 12 956,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2016 рік складає 322 016,46 грн.; заборгованість по відсоткам 18331,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2016 рік складає 455 607,17 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 5 578,44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2016 рік складає 138 648,83 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 8 599,29 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30 червня 2016 рік складає 213 730,27 грн., яка і пядлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку.

Крім того, згідно до матеріалів цивільної справи вбачається, що в порядку досудового врегулювання спорів позивачем на адресу відповідачів були направлені повідомлення про порушення основного зобов»язання з вимогою щодо погашення заборгованості за договором кредиту в повному обсязі: від 22.06.2009 року (а.с.59), 23.06.2010 року (а.с.64), від 22.10.2009 року (а.с.63), від 27.09.2016 року (а.с.19,20), але до зазначених у вимогах термінів відповідачами не було вжито жодних заходів щодо погашення заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що пред"явивши вимогу до боржника і поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування та пені, кредитор змінив строк виконання зобов'язання, тому змінився і строк звернення до суду, тому позивач ПАТ «УкрСоцбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом як до боржника, так і до поручителя з пропуском цього строку 25 жовтня 2016 року, а тому відповідно до вимог статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком у повному обсязі, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3, не заперечував, що 16.02.2007 року між ним, позивачем АКБ СР "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 105/29-4-7.

Так, умовами п.3.3.п.п. 3.3.1 Договору поруки визначено, що кредитор зобов"язаний до моменту виконання забезпеченого порукою зобов"язання, не змінювати умов Договору кредиту без попереднього письмового погодження Поручителя.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем, у 2008 році, без попереднього погодження з Поручителем, в порушення п.3.3.1. Договору поруки, була укладена додаткова угода з ОСОБА_2 якою з 20.10.208 року була змінена в бік збільшення (встановлена) нова відсоткова ставка за користування кредитом на рівні - 14% річних , кредитним договором від 16.02.2007 року складала - 12,5 % річних.

Таким чином, кредитором, без попередньої згоди поручителя, була змінена відсоткова ставка за користування кредитом, що збільшило обсяг відповідальності поручителя.

У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до вимог ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов являються неприпустимими, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається проінформованості поручителя з отриманням його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.»

Отже, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов 'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим.

Враховуючи, шо відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України сам факт зміни умов договору без згоди поручителя є самостійною підставою припинення зобов'язань за договором поруки, тому, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо ОСОБА_3 саме з підстав припинення договору поруки у зв"язку з неузгодженням змін умов основного зобов"язання з поручителем, які призвели до збільшення обсягу його відповідальності.

З урахуванням вищевикладених обставин, колегія вважає, що рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року в частині вимог до ОСОБА_3 підлягає зміні в частині правового обгрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Що стосується спливу строку позовної давності, то апеляційний суд вважає за потрібне зазначити наступне.

23 червня 2010 року позивач змінив термін повернення кредитних коштів, нарахованих процентів та пені встановивши термін повернення на протязі 30 днів, тобто до 24 липня 2010 року (т.1 а.с. 64), таким чином перебіг позовної давності для позивача розпочався з 24 липня 2010 року.

Кредитор, пред'явивши вимогу до відповідача про повне Дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування та пені, змінив строк виконання зобов'язання, тому змінився і строк звернення до суду.

Крім того, після направлення відповідачу письмового повідомлення про дострокове погашення кредитної заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нараховувати відсотки та пеню за користування кредитом.

Така позиція узгоджується із Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової падати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 564/4/18, провадження № 61-40925св18.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Повернення заборгованості за кредитним договором включає в себе зобов'язання позичальника здійснювати повернення кредиту в повному обсязі та в строки, визначені вимогою кредитора.

Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Якщо кредитор змінює на підставі статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов протягом трьох років, від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Така правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду України по справам № 6-990 цс 15від 27 січня 2016 року, № 6-41 цс 14 від 17 вересня 2014 року.

Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 «Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен мас право на справедливий розгляд його справи судом.

Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернувся до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32).

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» («ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року).

Зважаючи на вищевикладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, предявивши вимогу до боржника про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування та пені, кредитор змінив строк виконання зобовязання, тому змінився і строк звернення до суду.

Тому, ПАТ «УкрСоцбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом з пропуском строку, а тому відповідно до вимог статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у спорі (а.с.44,45), що є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов»язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Позивачем не надано доказів у підтвердження доводів апеляційної скарги та на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором- змінити, а у іншій частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року в частині правового обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором- змінити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2017 року у іншій частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко