ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 вересня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4513/19

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/982/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

із секретарем Шкарупою Ю.В.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 травня 2019 року (місце ухвалення м. Чернігів, повний текст рішення складений 28.05.2019) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування посилався на те, що з 2013 року сторони перебували у шлюбі від якого мають дочку ОСОБА_3 2014 р.н. За останній час сімейне життя погіршилось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відсутнє порозуміння, любов та повага, спільне господарство не ведеться, збереження шлюбу буде суперечити спільним інтересам сторін.

У позові позивач просив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 05.02.2013, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 107 від 05.02.2013.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.05.2019 позовні вимоги задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 05.02.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 107.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 28.05.2019.

За доводами скарги оскаржуване рішення суду є необґрунтованим, не з`ясовані всі обставини справи, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування незаконності судового рішення ОСОБА_2 посилається, що з моменту реєстрації і по теперішній час сторони разом з дитиною проживають у м. Чернігові. Про наміри розірвати шлюб позивач не повідомляв, на питання можливості збереження сім`ї відповіді не надавав. Помилковим є твердження суду про припинення подружнього життя та відсутності ведення спільного господарства. Судом не було надано часу для примирення та можливості збереження сім`ї, крім того справа розглянута в одне судове засідання.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 05.02.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

З копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 вбачається, що сторони від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що збереження шлюбу є неможливим, оскільки подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи зясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що спільне життя з відповідачкою погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, між сторонами відсутні обов`язки з ведення спільного господарства.

Так, ч. 1 ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За приписами ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Враховуючи обставини справи, пояснення позивача, з яких вбачається, що останній наполягає на розірванні шлюбу, а також пояснення відповідача, яка пояснила, що про розгляд справи в суді першої інстанції про розірвання шлюбу їй було відомо, а також враховуючи особисту заяву останньої про визнання позову в повному обсязі (а.с. 21), та за відсутності відповідного клопотання про надання строку на примирення, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову та розірвання шлюбу.

Вирішуючи наявний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі та зробив правильний висновок про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

З врахуванням наведеного, спростовуються доводи скарги про те, що позивач про наміри розірвати шлюб відповідача не повідомляв та доводи щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції, оскільки не було надано строк на примирення.

У відповідності до положень статті 111 СК України, суд повинен вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Крім цього, згідно роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком.

В п. 10 Постанови вказано, що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як зазначалось вище, відповідачка в суді першої інстанції подала заяву, в якій визнала позов. З клопотанням про вжиття судом заходів щодо примирення подружжя до суду першої інстанції не зверталося.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 376 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 28 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повне судове рішення складено 05.09.2019.

Головуючий Судді: