АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/127/19Головуючий по першій інстанції Соколишина Л.Б.
Категорія: 307000000 Доповідач в апеляційній інстанції Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6 та цього ж дня відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Вказує, що в установлений законом термін не звернулася до нотаріальної контори та не подала заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_6, оскільки на день його смерті разом з ним проживала його дружина (мати позивача) ОСОБА_4, а тому позивач вирішила не подавати заяву про прийняття спадщини.

Проте згодом позивачу стало відомо про наявність заповіту померлого складеного на її ім'я.

Таким чином, зазначає, що причиною пропуску нею строку на подання заяви про прийняття спадщини є те, що вона не знала про наявність заповіту, що є поважною причиною для надання їй додаткового строку для прийняття нею спадщини.

На підставі наведеного ОСОБА_3 просила суд визначити додатковий строк, а саме три місяці, для прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що не може бути визнано поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, незнання про існування заповіту, оскільки поважними причинами пропуску для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, з моменту, коли позивач дізналася про існування заповіту сплинуло 2 роки, що не заперечувалось сторонами по справі.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_3 вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не взяв до увагу поважність причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме те, що вона не знала про існування заповіту. При цьому, вказує, що нотаріус не повідомив її про наявність заповіту, як це передбачено Законом України «Про нотаріат», а суд зазначених обставин не перевірив.

Щодо того, що з моменту, коли вона дізналася про існування заповіту пройшло 2 роки, то скаржник зазначає, що спочатку вона звернулася в нотаріальну контору на консультацію, де їй і було вказано на пропуск нею строку для прийняття спадщини, і що їй необхідно звертатися до суду.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не подано.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 01 грудня 2014 року.

ОСОБА_6 являється батьком позивача, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 18 серпня 2016 року.

Згідно Довідки ВК Тубільцівської сільської ради №1841 від 28.10.2015 року за померлим ОСОБА_6 рахується жилий будинок по АДРЕСА_1, що також підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_3.

02 листопада 2011 року ОСОБА_6 склав заповіт, який посвідчений секретарем Тубільцівської сільської ради, зареєстровано в реєстрі за №735, у відповідності до якого все своє майно, що йому належатиме на день його смерті, де б воно не знаходилось, і з чого б воно не складалось, а також все те, на що за законом він матиме право заповів ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, заведено спадкову справу №303/2015 за заявою про прийняття спадщини, поданою ОСОБА_4 Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

У строк, визначений статтею 1270 ЦК України, ОСОБА_3 не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини чи відмову від спадщини після померлого ОСОБА_6

Згідно статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через необізнаність про заповіт, тяжкий майновий стан та стан здоров'я, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.

Таким чином, правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що нотаріус не повідомляв її про наявність складеного заповіту, як це передбачено статтею 63 Закону України «Про нотаріат» та про що зазначено в правовій позиції Верховного Суду України у справі за №6-1320цс17 від 23 серпня 2017 року.

Пунктом 1.2 діючого на час виникнення спірних правовідносин Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 передбачено, що при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Так, відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

В матеріалах справи відсутні відомості про перевірку нотаріусом при заведенні спадкової справи наявності заповіту та повідомлення про нього ОСОБА_3, чи виклик її до нотаріуса або повідомлення її, як спадкоємця за заповітом про відкриття спадщини.

Разом з тим, позивач являється дочкою померлого, тобто навіть за відсутності в неї інформації про наявність складеного батьком заповіту, вона являлась спадкоємцем першої черги, достовірно знала про відкриття спадщини, оскільки вказаний факт нею і не спростовувався, та при цьому не вчинила жодних дій для її прийняття.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, до звернення до суду із позовом минуло 3 роки шість місяців із дня смерті спадкодавця, про складений заповіт їй стало відомо за два роки, що передували зверненню до суду із даним позовом, тобто протягом двох років нею не вчинялися жодні дії для прийняття спадщини.

Колегія суддів, дослідивши правову позицію Верховного Суду України у справі за №6-1320цс17 від 23 серпня 2017 року, на яку посилається скаржник, вважає, що вона не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки у вищевказаній справі, особа на ім'я якої було складено заповіт взагалі не являлася родичем спадкодавця, а тому об'єктивно не могла дізнатися про його наявність. У даній же справі позивачем не наведено жодних об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б перешкоджали б їй вчинити вказані дії.

Також слід зазначити, що у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б могли дати згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не надала до суду вмотивованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та крім того, як пояснила ОСОБА_3 в судовому засіданні така постанова нотаріусом не виносилась.

Таким чином, судом першої інстанції надано належну правову оцінку доказам у справі, аргументи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2018 року - залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2019 року.

Судді: Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков

С.І. Бондаренко