КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 355/1284/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/2015/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

сторони

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану через представника Литвиненко Олену Леонідівну, на рішення Баришівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Лисюка О.Д., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

у вересні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.02.2013 у сумі 16 377,34 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредита - 5 693, 10 грн; відсотків за користування кредитом - 2 269,62 грн; пені - 7 158,56; а також штрафів: фіксована частина - 500 грн; процентна складова 756,06 грн, посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином умови укладеного договору, що спричинило виникнення заборгованості.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 22.10.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов і власноручно підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати його належним чином. Даний договір є договором приєднання. Позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну карту та активно користувався кредитним лімітом банку, що прослідковується розрахунком заборгованості. Відповідно до заяви відповідач зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку. Відсутність підпису відповідача на цих Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Суд не врахував правовий висновок Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63 цс 13. Відповідач кредитний договір не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував та не довів відсутність заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Оскільки оскаржується рішення Баришівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2018 року, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, воно підлягає вирішенню без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.02.2013 ОСОБА_2 став клієнтом банку ідентифікувавшись та ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Кредитний ліміт на картку встановлено у сумі 5 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог. При цьому суд виходив із того, що банком не надано до справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг підписаний позичальником, а також не доведено, що під час підписання анкети - заяви відповідач був ознайомлений саме з цими умовами та правилами, позивачем не надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, видачі йому кредитної картки, її тип і строк дії, зарахування кредитних коштів на таку картку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач на підтвердження позовних вимог надав розрахунок заборгованості, згідно з яким станом на 21.06.2018 заборгованість складає 16 377,34 грн, яка складається з із заборгованості по кредиту 5 693,10 грн; заборгованості по відсоткам - 2 269,62 грн; 7 158,56 грн - пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 756,06 грн - штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про те, що ці докази не підтверджують надання відповідачу кредитних коштів та не вказують умови, на яких укладено кредитний договір. Будь - яких доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім`я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо) позивачем не надано.

Незважаючи на те, що анкета - заява підписана відповідачем, у ній відсутні дані про те, яка банківська картка була оформлена, який кредитний ліміт встановлено, строк дії картки, дані про видачу відповідачу пам`ятки клієнта тощо.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості. Як вказувалося вище будь - яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.

Відповідач позовні вимоги не визнав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Оскільки будь - яких доказів передання грошових коштів відповідачу позивач не надав суд першої інстанції дійшов правильних висновків про недоведеність позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Позивач до позовної заяви копію картки позичальника не долучив, у позовній заяві про строк дії картки не вказував, виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися, не надав. У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь - яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.

У апеляційній скарзі позивач вказує на те, що надав анкету-заяву, витяг з Тарифів та Умов, а також розрахунок заборгованості та вважає, що зазначені докази є достатніми на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів і розміру заборгованості. Інших доводів апеляційна скарга не містить, будь - яких нових доказів із зазначенням поважності причини їх неподання до суду першої інстанції до апеляційної скарги не долучено.

Оскільки, як вказувалося вище, такі докази не підтверджують отримання кредиту відповідачем, а обов'язок доказування цієї обставини лежить на позивачеві доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання апелянта на те, що відповідач не спростував розмір заборгованості колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки відповідач взагалі не визнав позовні вимоги, у тому числі і обставини щодо отримання кредитних коштів.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 24.01.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. Ф. Мазурик

А. М. Стрижеус