ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/14/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

та - ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/11613/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2018 року (ухваленого суддею Сливкою Л.М. , повний текст якого складено 02 жовтня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з вказаним позовом. Вимоги обґрунтовувала тим, що із відповідачем сімейне життя не склалося, відповідач вчиняв проти неї протиправні дії, ображав нецензурними словами, у присутності дітей застосовував до неї фізичне та психічне насильство. З цих підстав позивач неодноразово зверталася в органи поліції.

У зв'язку з вищенаведеним вона та відповідач разом не проживають, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.10.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову про розірвання шлюбу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і невірне застосування судом норм матеріального права.

Вказує, що розгляд справи відбувся у його відсутності, що позбавило його можливості надати свої пояснення та заперечення щодо позовних вимог.

Зазначає, що він любить своїх дітей, матеріально їх забезпечує, надає кошти дружині. З метою покращення побутових умов він збудував новий будинок, облаштуванням та ремонтом якого він займається.

В ході судового засідання він заявляв усне клопотання про надання строку для примирення, однак таке клопотання було судом проігнороване та часу для примирення не надано.

ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився. Від його адвоката надійшла заява про відкладення розгляду справи на 3-4 дні у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Враховуючи те, що розгляд апеляційної скарги призначений на 17.12.2018 року вже відкладався у зв'язку з хворобою відповідача (з 17.12.2018 року по 20.12.2018 року), адвокатом відповідача до клопотання про відкладення розгляду справи не долучено підтверджуючих документів про непрацездатність, та те, що адвокат апелянта також не з'явився в судове засідання і з врахуванням того, що строки розгляду апеляційної скарги закінчились, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд апеляційної скарги у відсутності відповідача.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, підтримала доводи позовної заяви та додатково пояснила, що категорично не бажає залишатися з відповідачем у шлюбі. Відповідач приїжджає до неї і забирає речі з будинку мотивуючи тим, що вони не розлучені. Стверджуючи, що любить своїх дітей він звернувся з позовом при виключення відомостей про особу батька з актового запису про народження їх сина.

Справа розглядалася понад три місяці, однак відповідач за цей час не вживав заходів для примирення, а навпаки своєю поведінкою тільки підсилював конфлікт. Крім того ініціював три судових процеси в Тернопільському міськрайонному суді.

Заперечила доводи скарги, що слухання справи відбулося без участі відповідача, оскільки як відповідач так і його адвокат повідомлялися про судові засідання, відповідач приймав участь у справі однак в останнє судове засідання ні він ні його адвокат не з'явилися.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу сторін є таким, що суперечить інтересам позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з 09.12.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4)

ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_5 (а.с. 5,6).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 10.01.2018 року до Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 10.01.2018 року відповідач вчинив щодо неї протиправні дії, прийшов до ОСОБА_1 на роботу ображав нецензурними словами, вдарив в обличчя (а.с. 9).

За наслідками розгляду згадуваної заяви відповідно до Офіційного застереження про неприпустимість протиправної поведінки відповідачу ОСОБА_3 15.01.2018 року працівником Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області винесено офіційне застереження про неприпустимість протиправної поведінки щодо позивача ОСОБА_1 (а.с. 10).

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України).

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейне життя не склалося, стосунки між ними погіршилися і тому подальше спільне життя стало неможливим, позивач категорично не бажає залишатися у шлюбі з відповідачем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного надання оцінки доказам у справі оцінюються критично, оскільки такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами.

Щодо доводів апелянта про незастосування судом ст.111 СК України та незаконну відмову в наданні строку для примирення колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч.7 ст.240 ЦПК України).

Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов'язком.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що справа розглядалася понад три місяці, однак відповідач за цей час не вживав заходів для примирення, а навпаки зі слів позивачки своєю поведінкою тільки підсилював конфлікт, після чого відповідач в суді оспорив батьківство сина.

Справа розглядалася понад три місяці, однак відповідач за цей час не вживав заходів для примирення, а навпаки своєю поведінкою тільки підсилював конфлікт. Крім того ініціював три судових процеси в Тернопільському міськрайонному суді.

Доводи апеляційної скарги про те, що при розірванні шлюбу сторін суд не врахував наявність двох дітей, яким краще буде жити в любові та злагоді, рости в повноцінній сім'ї, оцінюються критично.

Дійсно діти повинні рости в повноцінній сім'ї, виховуватися обома батьками в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Разом з тим, як стверджує позивач, відповідач в присутності дітей вчиняє конфлікти, застосовує морально-психологічне насильство. Без відома матері забирає дочку у невідомому напрямку і утримує її по декілька днів.

Такі доводи позивача не спростовувались відповідачем як в апеляційній скарзі так і в ході розгляду справи апеляційним судом.

Конфліктні стосунки між сторонами, відсутність між ними любові, взаєморозуміння та поваги один до одного впливають на морально - психологічний клімат в сім'ї й негативно відбиваються на вихованні та розвитку їх малолітніх дітей, що було враховано судом при розірванні шлюбу сторін.

Не є підставою для скасування законного й обґрунтованого судового рішення й посилання в апеляційній скарзі на те, що розгляд даної справи судом першої інстанції відбувся без участі відповідача, оскільки як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 приймав участь у розгляді справи 22.08.2018 року, 10.09.2018 року і в подальшому будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи в судові засідання не з'являвся (а.с. 22, 25, 26).

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Апеляційний суд, керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на відповідача.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повний текст рішення складено 25 січня 2019 року.

Головуючий Г.В.Бершадська

Судді О.І. Ткач

М.В.Ходоровський