П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2019 року

м. Рівне

Справа № 566/653/19

Провадження № 22-ц/4815/1095/19

Головуючий у Млинівському районному

суді: Лободзінський А.С.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

повним текстом у смт. Млинів Рівненської області

19 червня 2019 року о 13 год. 04 хв.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач 1: ОСОБА_2 ;

відповідач 2: Млинівська селищна рада Рівненської області;

за участі (в апеляційному суді): представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Млинівського районного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Млинівської селищної ради Рівненської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , Млинівської селищної ради Рівненської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вмотивовуючи вимоги, зазначав, що заповітом від 15 червня 2009 року, посвідченим Пітушківською сільською радою за реєстром № 14, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіла для нього все належне майно. 13 серпня 2010 року державним нотаріусом Млинівської районної державної нотаріальної контори йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавцю земельну ділянку розміром 0,65 га, розташовану в с. Пітушків Млинівського району Рівненської області. 15 березня 2017 року державним нотаріусом Млинівської районної державної нотаріальної контори йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавцю земельну частку (пай) розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього Колективного сільського-господарського підприємства "Хлібороб" в с. Довгошиї Млинівського району Рівненської області. Заявник звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва щодо права на спадщину на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , спадщину після якого прийняла ОСОБА_3 , але не встигла оформити своїх спадкових справ. 19 липня 2018 року державним нотаріусом йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з ненаданням достатніх доказів фактичного прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 Для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою підтвердження свого права на отримання спадщини позивачем в порядку окремого провадження було подано заяву до суду. Згодом, 02 січня 2019 року Рівненський міський суд Рівненської області постановив ухвалу, якою відмовив у відкритті провадження у справі окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки зі змісту цієї заяви вбачається спір про право.

За наведених мотивів просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 11 травня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року провадження у цивільній справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тобто у зв`язку із відсутністю предмету спору.

На ухвалу суду позивачем подано апеляційну скаргу, де покликався на її незаконність і необґрунтованість, які полягали у порушенні норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначав про безпідставність посилання суду на відсутність предмета спору. Метою його звернення до суду є захист саме цивільного права на спадкування. Невизнання (оспорювання) такого права, зокрема, підтверджується відмовою державного нотаріуса вчинити нотаріальну дію. Зважаючи на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 02 січня 2019 року, якою відмовлено у відкритті провадження та ухвалу Млинівського районного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року, де провадження у справі було закрито, заявник доводив, що фактично позбавлений права на доступ до правосуддя, а, отже, захисту свого права на спадкування.

З викладених міркувань просив ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду попередньої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи чи їх представниками не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Закриваючи провадження у справі, з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з відсутності предмета спірних відносин.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Частинами 1, 2 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з роз`ясненнями, даними в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" від 12 червня 2009 року №5, у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав).

Тому відповідно до норм цивільного процесуального права предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити рішення. Вказана дефініція (поняття, термін) дає правильне розуміння того, що позивач, звертаючись до суду, має матеріально-правову заінтересованість захистити своє право.

Колегія суддів виходить з того, що відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно - і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 липня 2018 року державним нотаріусом Млинівської районної державної нотаріальної контори було повідомлено ОСОБА_1 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), що належало ОСОБА_4 , спадщину після смерті якого прийняла його дружина ОСОБА_3 та померла, не оформивши своїх спадкових прав, адже позивачем не було представлено достатніх обставин фактичного прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 .

Покликання в оскаржуваній ухвалі на те, що зміст позовної заяви ОСОБА_1 та його уточнення, надані в підготовчому судовому засіданні, де він просить встановити лише юридичний факт, не пред`являючи при цьому матеріально-правових вимог до ОСОБА_2 та Млинівської селищної ради Рівненської області, не може бути підставою для закриття провадження у справі з огляду на відсутність предмета спору.

Згідно з вимогами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, ст. 16 ЦК України позивач має право самостійно визначати ефективний для себе спосіб захисту свого порушеного права, якщо такий спосіб захисту передбачено законом.

Встановлено, що 29 грудня 2018 року ОСОБА_5 звертався до Рівненського міського суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, де просив в порядку окремого провадження встановити факт постійного проживання ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 січня 2019 року відмовлено у відкритті провадження в справі. Зокрема, в ухвалі вказується, що вказане питання може бути вирішено лише в позовному порядку, оскільки у будь-якому випадку це питання стосується спору про право цивільне.

Звернення ОСОБА_5 в порядку позовного провадження узгоджується з роз`ясненнями п.п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", з яких видно, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На звернення до суду за захистом особа наділена в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

При розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі "Артіко проти Італії" (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі "Наталія Михайленко проти України" (п. 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Така сама правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 року у справі №404/251/17.

У пункті 16 розділу II доповіді Європейської комісії "За демократію через право" (Венеційська комісія) від 4 квітня 2011 року № 512/2009, схваленої Комісією на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року "Верховенство права" (CDL-AD(2011)003rev), вказано, що Rule of Law ("верховенство права") є невід`ємною частиною будь-якого демократичного суспільства.

У рамках цього поняття вимагається, щоб усі, хто наділений повноваженнями ухвалювати рішення, ставилися до кожного з виявом поваги, на основі рівності та розумності й відповідно до закону, і щоб кожен мав можливість оскаржити незаконність рішень у незалежному та безсторонньому суді, де кожен має бути забезпечений справедливими процедурами. Отже, предметом верховенства права є здійснення влади і стосунки між особою та державою. Пунктом 41 розділу IV визначено, що обов`язковими елементами верховенства права є, зокрема: законність, заборона свавілля та доступ до правосуддя, де законність - це принцип, який означає дотримання законів (пункт 42).

Заборона свавілля полягає в тому, що деклараційні повноваження органами державної влади мають здійснюватися відповідно з принципом верховенства права, з яким є несумісне ухвалення несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень (пункт 52).

Відзначено, що доступ до правосуддя полягає, зокрема, в тому, що роль судівництва є істотно важливою в державі, заснованій на верховенстві права. Судівництво є гарантом справедливості - основоположної цінності у державі, керованій правом. Справою першочергової ваги є те, щоб судівництво мало повноваження визначати, які закони є застосовними та ваговитими щодо конкретної справи, вирішувати питання факту і застосовувати закон до фактичних обставин згідно з відповідною - тобто достатньо прозорою і передбачуваною методологією тлумачення (пункт 54).

Позивач, отримавши відмову у відкритті провадження у справі, передбачену ч.4 ст. 315 ЦПК України в цивільній справі за його заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, обрав правильний спосіб захисту своїх прав, який відповідає процесуальному закону.

На переконання колегії суддів, пред`явлення заявником будь-яких інших матеріально-правових вимог, про необхідність яких зазначав суд попередньої інстанції, матимуть винятковий характер способу захисту порушеного права, який має застосовуватися, якщо існуватимуть перешкоди для оформлення спадкових прав у передбаченому законом нотаріальному порядку.

Між тим, встановлення бажаного заявником факту необхідне йому для подальшого оформлення спадкових справ саме в нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, ст. 55 Конституції України позивач має право самостійно визначати ефективний для себе спосіб захисту свого порушеного права, якщо такий спосіб захисту передбачено законом.

Закриваючи провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та не врахував наявності порушеного цивільного права позивача.

Отже, виходячи з наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що районний суд належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував наведені обставини, з огляду на що зробив передчасний та помилковий висновок про закриття провадження в справі, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до правосуддя. Тому ця ухвала не може лишатися чинною.

Підставами для скасування судового рішення і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до ст. 379 ЦПК України є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та, як наслідок, невідповідність висновків суду цим обставинам, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Млинівського районного суду Рівненської області від 19 червня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Повний текст складено: о 16 год. 35 хв. 03.09.2019

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М.Ковальчук