ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«11» квітня 2019 року м. Херсон

Справа № 766/9897/16-ц

Провадження № 22-ц/819/212/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя - доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарПісоцька Т. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В. В. від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що з 30 грудня 1994 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_5 На даний момент сімейні відносини між ними припинилися, на розгляді у Херсонському міському суді Херсонської області знаходиться справа про розірвання шлюбу.

За період шлюбу ними придбано : житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 і автомобіль марки Honda, модель - CRV, державний номер НОМЕР_1, які зареєстровані на відповідачку.

Позивач зазначав, що між ними не досягнуто домовленості щодо розподілу майна, тому просив суд визнати за ним, як на спільно набуте майно право власності: на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2,; на 1/2 частину автомобіля марки Honda, модель -CRV, державний номер НОМЕР_1.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 червня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності за кожним на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності за кожним на 1/2 частину автомобіль марки Honda, модель - CRV, державний номер НОМЕР_1.

Залишено житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль марки Honda, модель - CRV, державний номер НОМЕР_1 у спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати , ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, з урахуванням доповнень зазначила, що житловий будинок АДРЕСА_1 був побудований ще до укладення шлюбу з позивачем за її особисті кошти, тому він не може бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; житловий будинок АДРЕСА_2 не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, так як був придбаний за кошти, які вона отримала в борг, діючи в інтересах своєї доньки ОСОБА_7, а не в інтересах подружжя; автомобіль Honda, модель - CRV, державний номер НОМЕР_1 на момент ухвалення рішення судом не був її власністю та не підлягав розподілу між подружжям.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль марки Honda, модель - CRV, державний номер НОМЕР_1 набуті сторонами за час шлюбу, належать їм на праві спільної сумісної власності, тому необхідно визнати право власності по Ѕ частини вказаного майна за кожним з подружжя.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

До спірних правовідносин щодо визнання права власності на частку у будинку, розташованого в АДРЕСА_1, необхідно застосувати норми КпШС України, оскільки побудовано його в 1996 році.

Статтею 22 КпШС України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до частини першої статті 28 КпШС, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Частиною першою статті 29 КпШС України,в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Аналогічні положення закріплені в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №1 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

У подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбане майно, внаслідок укладення договору позики виникає також і зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, оскільки договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 1994 року, на час подачі даного позову до суду шлюбні відносини припинені /т. 1 а. с. 8/.

За час перебування у шлюбі сторони набули: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки Honda, модель -CRV, 2008 року випуску, червоного кольору, державний номер НОМЕР_1.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_5 13.06.2012 року, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 06.03.2006 року /т. 1 а. с. 5 - 7/.

З довідки Регіонального сервісного центру в Херсонській області від 03 травня 2017 року № 31/21/8-1746 вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС України станом на 27 квітня 2017 року, автомобіль марки Honda, модель - CRV, 2008 року випуску, червоного кольору, державний номер НОМЕР_1, з 14.07.2012 року поставлений на облік на ОСОБА_5 /т. 1 а. с. 54/.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що житловий будинок, розташований у АДРЕСА_1 не являться об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ґрунтуються на посиланні відповідачкою на наступні обставини: спірний будинок збудований на виділеній їй селищною радою земельній ділянці до вступу у шлюб з позивачем, за рахунок придбаних нею особисто за власні грошові кошти, які акумулювалися на рахунку в Ощадбанку будівельні матеріали, однак задоволенню вони не підлягають з наступних підстав.

Згідно рішення Комишанської селищної ради народних депутатів від 08.09.1992 року №59 (п.2-17) дозволено ОСОБА_5 будівництво житлового будинку розміром 10,4 х 12,6 м по АДРЕСА_1 (а.с.124 т.1, інвентарна справа а.с.17).

Шлюб між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 було зареєстровано 30 грудня 1994 року (а.с.8).

З акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію домоволодіння від 29 листопада 1996 року вбачається, що будинок під номером АДРЕСА_1 закінчено будівництвом у жовтні 1996 року і прийнятий в експлуатацію (а.с.148).

Відповідно до приписів частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За положеннями статей 77, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Надані відповідачем письмові документи: заява на відпуск будівельних матеріалів, накладні на відпуск будівельних матеріалів, квитанції до приходних касових ордерів, товаро-транспортні накладні (а.с 129- 137) не являються належними доказами на підтвердження доводів ОСОБА_5 про будівництво спірного будинку за рахунок придбаних нею особисто будівельних матеріалів до вступу у шлюб зі ОСОБА_6, оскільки не містять інформації про їх відпуск їй, оплату саме нею та яких саме будівельних матеріалів., тому і висновок судової будівельно- технічної експертизи, здійснений на підставі вище зазначених документів, колегія суддів не може вважати належним доказом того, що зазначені у них будівельні матеріали складають 41 % від необхідних для будівництва спірного будинку. .Інформація про наявність на вкладних рахунках відповідача грошових коштів також, на думку колегії суддів, не є належним доказом використання вказаних коштів саме на придбання будівельних матеріалів для будівництва спірного будинку.

Відповідно до витягів із трудових книжок сторін, ОСОБА_6 до червня 1995 року працював на одному зі ОСОБА_5 підприємстві, на однаковій з нею посаді - продавцем пива у Комсомольському райпродукторзі, реформованому в орендне торгово-закупівельне підприємство «Корабел».(а.с.35-38 т.2). Крім того, у період 1994-1996 роки у його володінні перебувало дев'ять одиниць транспортних засобів (а.с.34 т.2).

Таким чином, встановлені колегією суддів обставини не дають підстав вважати, що будинок по АДРЕСА_1 побудований ОСОБА_5 ( ОСОБА_5) до вступу у шлюб зі ОСОБА_6 та за рахунок будівельних матеріалів, придбаних нею за особисті кошти.

Посилання у скарзі ОСОБА_5 на те, що житловий будинок АДРЕСА_2 та автомобіль Honda CR-V 2,4 були придбані за кошти, отримані нею в позику від ОСОБА_9 в інтересах своєї доньки ОСОБА_10, тому не являються об'єктом права спільної сумісної власності її та позивача, підлягають відхиленню, оскільки і будинок , і автомобіль придбані ОСОБА_5 у період шлюбу зі ОСОБА_6 -30 травня 2012 року та 03 липня 2012 року відповідно та зареєстровано на відповідача, за кошти, отримані у позику у період шлюбу, яка не повернута, тому не є особистою власністю ОСОБА_5, а є спільною сумісною власністю подружжя. Посилання скаржника на те, що вказане майно належало до примусової його реалізації на прилюдних торгах її доньці та було передано після придбання на торгах доньці -ОСОБА_10, яка здіснила переобладнання будинку та його ремонт, збільшивши вартість будинку, не спростовують статусу вказаного майна як спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6.( а.с.149-197).

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що матеріали справи містять докази отримання доходу ОСОБА_6 від реалізації автомобілей: позивач тривалий час: 1994-2015 роки займався продажом автомобілів, від чого мав дохід; він систематично виїздив за кордон, був повіреним у питаннях переганяти та керувати автомобілями, належними ПП «ПРЕСТИЖАВТО», декларував цінності, за ним у період з 1994 по2015 рік було зареєстровано двадцять п'ять автомобілів.(а.с. 1-50 т.2).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на момент ухвалення рішення у справі судом першої інстанції -17 травня 2017 року спірний автомобіль був відчужений ОСОБА_5 ОСОБА_11 за ціною 375 630 гривень ( а.с.198 т.1). Тому, враховуючи, що вказаний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 і позивачу належить право власності на Ѕ частину, підлягає стягненню зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 Ѕ частина вартості автомобіля - 187 815 гривень. З огляду на зазначене рішення суду в частині вирішення позову про визнання права власності на Ѕ частину автомобіля підлягає скасуванню з постановленням нового про стягнення грошової компенсації належної позивачу частки в автомобілі.

Керуючись ст. ст. 367, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 червня 2017 року у частині задоволення позову ОСОБА_6 про визнання права власності на Ѕ частину автомобіля скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 вартість Ѕ частини автомобіля марки Honda, модель - CRV, державний номер НОМЕР_1 у розмірі 187 815 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Головуючий підписЛ. П. Воронцова
Судді: підпис підписП. Я. Ігнатенко О. М. Полікарпова

Дата складання повного судового рішення 12 квітня 2019 року.

З оригіналом згідно: Копія постанови оформлена 12 квітня 2019 року Постанова набрала законної сили 11 квітня 2019 року

Суддя Секретар судового засідання Л. П. Воронцова Т. І. Пісоцька