Справа № 308/2528/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про закриття провадження у справі

02 вересня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Тхір О.А.,

при секретарі Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород. за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори, про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеною позовною заявою, в якій просить суд зобов`язати Першу Ужгородську держану нотаріальну контору виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна арешт (архівний запис) внесеного за № 385264 від 09.10.2006 року про арешт на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 накладеного на підставі повідомлення Народного суду м. Ужгорода № б/н від 09.04.1996 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно свідоцтва про право власності виданого 31.08.1994 року № 8 квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належна ОСОБА_1 (1/2) та його колишній дружині - ОСОБА_2 (1/2). В подальшому, згідно договору дарування частини квартири від 01.09.2009 року, частина квартири, яка належала ОСОБА_2 була нею подарована дітям позивача - доньці ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та синові ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). У вересні 2018 році, маючи намір подарувати свою частку квартири дітям, позивач отримав витяг №136973136 від 07.092018 року, з якого видно, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 09.10.2006 року за № 385264 про накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Запис внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна Першою Ужгородською держаною нотаріальною конторою. Згідно вказаного запису № 385264 підставою накладення арешту на квартиру є повідомлення Народного суду м. Ужгорода № б/н від 09.04.1996 року. Оскільки ОСОБА_1 не було відомо про вказаний арешт, та з яких підстав його накладено та не відомо зміст повідомлення Народного суду м. Ужгорода № б/н від 09.04.1996 року, для з`ясування обставин він звернувся з інформаційним запитом до Першої Ужгородської держаної нотаріальної контори. Листом Першої Ужгородської держаної нотаріальної контори від 19.02.2019 р. № 139/01-16 ОСОБА_1 було проінформовано, що згідно архівних даних арешт було накладено на підставі листа Ужгородського міськрайонного суду від 09.04.1996 року. Разом з цим, видати копію листа Ужгородського міськрайонного суду від 09.04.1996 року, на підставі якого накладено арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 не вдалось можливим, оскільки документи за 1996 рік було передано на зберігання в Закарпатський обласний державний нотаріальний архів. 21.02.2019 року позивачем було адресовано відповідний запит до Закарпатського обласного державного нотаріального архіву. Відповідно, за №85/01-21 від 22.02.2019 року ОСОБА_1 було надано відповідь, що у справах Першої Ужгородської держаної нотаріальної контори за 1996 рік не виявлено документів стосовно накладення арешту на належну позивачу квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Таким чином на даний час на належне ОСОБА_1 майно безпідставно накладено арешт, чим порушені його майнові права щодо розпорядження власністю.

Ухвалою суду від 11.06.2019 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 08.07.2019 на 10 годину 50 хвилин, яке в останнє відкладено на 02.09.2019 на 16 годин 40 хвилин.

За станом на 02.09.2019 відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, зважаючи на встановлені обставини, дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі.

Судом встановлено, що прав та інтересів позивача, без сумнівно, стосується арешт, накладений на майно.

Однак, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником майна, що не належить боржникові.

За змістом ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», саме особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт як на майно, належне боржникові у виконавчому провадженні, належить саме їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позивач не є особою, яка звернулась до суду з приводу спору з відповідачем про її цивільне право, пов`язане з належністю саме їй спірного майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, та спори з приводу чого розглядаються судом в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні.

Арешт на майно позивача як боржника в межах виконавчого провадження ВП№7876691 накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження міським відділом ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції, що підтверджено наданими суду відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Слід зазначити, що скарга особи як сторони виконавчого провадження, розглядається у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України і для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Крім того, судом встановлено, з матеріалів архівної судової справи суду, що саме в межах даної судової справи при її розгляді судом постановлено ухвалу про забезпечення позову, та на виконання саме такої ухвали суду державним виконавцем накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 .. Крім того, з матеріалів справи встановлено, що за наслідками розгляду справи постановлено рішення, яке набрало законної сили, за наслідками розгляду справи питання про скасування заходів забезпечення позову не вирішувалось.

Процедура скасування заходів забезпечення позову врегульована ст. 158 ЦПК України.

На час постановляння ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову діяла редакція ЦПК України від 1963 року. Згідно зі ст. 62-10 ЦПК України (в редакції 1963 року) запобіжні заходи припиняються у разі 1) неподання заявником відповідної позовної заяви у строк,

встановлений частиною третьою статті 62-3 цього Кодексу; 2) відмови судом в прийнятті позовної заяви з підстав, передбачених частиною другою статті 136 цього Кодексу; 3) невиконання позивачем вимог, передбачених статтею 139 цього Кодексу; 4) постановляння судом ухвали про скасування ухвали про вжиття запобіжних заходів.

Тому, в даному випадку, арешт на майно накладений державним виконавцем в межах виконання ухвали про забезпечення позову у 1996 році, та позивач має право скористатись процедурою оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, в порядку, визначеному ст. 447-453 ЦПК України в межах процедури судового контролю за виконанням судових рішень, якщо виконавче провадження здійснюється у цивільній справі, де стороною є заявник. Якщо ж заявник не є стороною виконавчого провадження (або виконавче провадження закрито) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства .

Матеріалів щодо інших заборон на нерухоме майно, належне позивачу суду не надано, а з наданої позовної заяви та матеріалів архівних справ, слідує, що позивач оспорює саме заборону на майно, накладену саме судом від 1996 року.

За таких обставин, суд звертає увагу, що в порядку позовного провадження ри розгляді цивільної справи, в якому звернувся власник майна, не може бути розглянуто вимоги про зняття арешту з майна, яке накладено в межах процедура щодо вжиття заходів забезпечення позову судом в іншій судовій справі.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тому провадження у справі слід закрити на підставі п. 1чп. 1 ст. 255 ЦПК України, з огляду на те, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Слід повідомити позивача, що питання скасування заходів забезпечення позову розглядається у визначеному ЦПК України порядку в межах справи, в якій таку ухвалу постановлено, а в разі оскарження дій виконавця то слід скористатись процедурою судового контролю за виконанням судових рішень у цивільних справах або звернутись з позовом до державного виконавця в адміністративному судочинстві, а щодо оскарження дій нотаріуса, то позивачу слід визначитись з предметом спору та із змістом оскарження нотаріальної дії, та після цього встановити в якому порядку звернутись за захистом прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що однією з підстав для повернення судового збору є закриття провадження у справі з інших підстав, ніж у зв`язку з визнанням позову або відмови від позовних вимог.

Відповідно до вищевикладеного, у зв`язку із закриттям провадження у даній справі з інших підстав, вважаю за необхідне повернути позивачу сплачену ним суму судового збору при зверненні із даним позовом до суду в розмірі 768, 40 грн.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.255, ст.256 ЦПК України, ч.1ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення за захистом порушених прав, а саме зняття арешту на майно та скасування захисту заборону на відчуження в іншому порядку, визначеному законом, зважаючи на те, який спосіб захисту порушеного права обирає позивач.

Судові витрати у справі повернути позивачу ОСОБА_1 з Державного бюджету, зобов`язавши фінансовий орган - Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді Закарпатської області, що розташоване за адресою: 88000,м. Ужгород, пл. Поштова, 3, повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , сплачену ним суму судового збору згідно з квитанцією № АТ «КОМІНВЕСТБАНК» від 27.02.2019 в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Для реалізації повернення судового збору позивачу слід звернутись до Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді Закарпатської області з оригіналами вказаних вище квитанцій про сплату судового збору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.А.Тхір