Постанова

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 752/5009/17

провадження № 61-12174св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, на постанову Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2018 року в складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») про припинення поруки.

Позовна заява мотивована тим, що 21 березня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 611 939,82 дол. США зі сплатою щомісячних платежів відповідно до графіку з кінцевою датою повернення кредиту до 21 березня 2033 року. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між сторонами 21 березня 2008 року укладено договір поруки. Кредитним договором визначено, якщо позичальником порушив його умови, банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов'язань у повному розмірі. Позичальник за кредитним договором порушив строки сплати платежів щодо погашення штрафних санкцій відповідно до кредитного договору з 16 червня 2012 року, а щодо повернення відсотків - з 21 листопада 2012 року, тому саме з цього моменту повинен відраховуватись строк порушення зобов'язань, а банк, починаючи з 16 липня 2012 року вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. Оскільки банк звернувся до суду лише 25 вересня 2013 року, тобто після закінчення строку на пред'явлення вимоги до поручителів, то порука вважається припиненою.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просив визнати поруку за договором поруки від 21 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», припиненою.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2017 року (в складі судді Колдіної О. О.) позов задоволено. Визнано поруку за договором поруки від 21 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», припиненою. Стягнуто з ПАТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 640 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 16 липня 2012 року банк реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов'язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору, тому повинен був виконати боргові зобов'язання у повному розмірі до 16 серпня 2012 року. Кредитор повинен був пред'явити вимогу до поручителя про стягнення заборгованості у повному обсязі, звернувшись до суду з відповідним позовом до 16 лютого 2013 року, однак зазначених дій не вчинив, тому порука припинилася.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з боржника та поручителя заборгованість за кредитним договором. Указаним рішенням, яке має преюдиційне значення для вирішення цього спору, встановлено, що порука не припинилася.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, який діє через адвоката ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково зазначив, що питання щодо визнання спірної поруки припиненою було предметом розгляду в іншій справі. Апеляційний суд не дослідив умови кредитного договору, яким визначено підстави настання дострокового строку виконання кредитних зобов'язань, тому дійшов помилкового висновку, що порука позивача є чинною.

У квітні 2018 року ПАТ «ОТП Банк» подало відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що постанова апеляційного суду винесена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Рішенням суду в іншій справі, яке набрало законної сили, встановлено, що порука ОСОБА_4 не припинилася, тому вказані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду цієї справи.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 21 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 611 939,82 дол. США зі сплатою щомісячних платежів відповідно до графіку з кінцевою датою повернення кредиту до 21 березня 2033 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 21 березня 2008 року укладено договір поруки.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 464 323,64 дол. США, що еквівалентно 3 710 611,49 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 464 323,64 дол. США, що еквівалентно 3 710 611,49 грн.

Вказаним рішенням встановлено, що вимога про дострокове погашення боргу за кредитним договором була направлена поручителям 27 червня 2013 року, а з позовом банк звернувся 25 вересня 2013 року, тобто до спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Ураховуючи цю обставину у сукупності з тим, що 18 квітня 2011 року між ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП Банк» укладено додатковий договір про внесення змін до кредитного договору та викладено графік платежів у новій редакції і відповідно до цього графіку у період з 18 квітня 2011 року до 21 лютого 2014 року обов'язку погашення основної суми кредиту не було, апеляційний суд дійшов висновку, що порука щодо повернення боржником тіла кредиту у розмірі 431 541,82 дол. США не припинилася.

Разом з тим, оскільки кредитним договором та указаним графіком платежів встановлений порядок сплати відсотків за користування кредитом черговими платежами, при пред'явленні вимоги (зверненні до суду) 25 вересня 2013 року порука діє тільки щодо чергових платежів за шість місяців, які передують такому зверненню, тому щодо решти платежів порука припинилася.

Вказане рішення апеляційного суду набрало законної сили, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року зазначене рішення залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 15 лютого 2017 року відмовлено у допуску вказаної цивільної справи до провадження Верховного Суду України.

З огляду на визначений статтею 129 Конституції України принцип обов'язковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники, не можуть заявляти в суді тотожний позов.

З огляду на викладене, а також на зміст статей 553, 559 ЦК України слід дійти висновку, що в разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, в якому суд розглядав питання щодо стягнення боргу з поручителя, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про визнання поруки припиненою суд повинен враховувати встановлені таким судовим рішенням зазначені обставини щодо прав та обов'язків поручителя.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов правильного висновку, що рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з боржника та поручителя заборгованість за кредитним договором, тому відсутні праві підстави для задоволення цього позову.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що апеляційний суд не дослідив умови кредитного договору, яким визначено підстави настання дострокового строку виконання кредитних зобов'язань, тому дійшов помилкового висновку, що порука позивача є чинною, оскільки вказані обставини були предметом розгляду в цій справі та суд дав цим обставинам належну правову оцінку.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_5, залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В.В. Пророк