Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2817/18
Провадження № 2/376/176/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2019 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді: Коваленка О.М.,

при секретарі: Ткаченко Ю.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Фермерського господарства «Нота» про визнання частково недійсними права власності на земельну ділянку та договору оренди землі, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що на підставі рішення Сквирського районного суду від 16.11.2017 року, він набув право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 3,1422 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великополовецької сільської ради Київської області, кадастровий номер :08:004:0012 в порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_3, який помер 31.03.2007 р. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 21.05.2018р., номер запису про право власності 263 000 10.Іншим співвласником 2/3 частини вказаної земельної ділянки являється відповідач - ОСОБА_2.

Після оформлення права на спадщину, позивач звернувся до Фермерського господарства «Нота», в користуванні якого перебуває спадкова земельна ділянка з метою укладення договір оренди землі на належну йому на праві власності 1/3 частину. В господарстві ОСОБА_1 повідомили, що фермерським господарством вже укладено Договір оренди землі на земельну ділянку площею 3,1422 га, кадастровий номер :08:004:0012, строком на 10 років з гр. ОСОБА_2. Підставою для укладення зазначеного Договору був Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЙ № 414 500, згідно якого ОСОБА_2 є власником цілої земельної ділянки.

Підставою для виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку, Серія ЯЙ №414500 від 24.12.2012р. є рішення Сквирського районного суду від 20.07.2012р.,справа №1022/2068/2012, згідно якого за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування на 2/3 частини спірної земельної ділянки. В той же час, правовстановлюючий документ безпідставно виданий на всю площу землі - 3,1422 га.

На підставі вищезазначеного позивач ОСОБА_1 вважає, що його право порушене та змушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд:

Визнати частково недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,1422 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великополовецької сільської ради, Серія ЯЙ № 414 500 від 24.12.2012 р., зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 322 400 001 000 39 92, виданий на імя ОСОБА_2, в частині права власності на 1/3 частини земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Сквирського районного суду від 16.11.2017р., державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав за № 263 000 10.

Визнати частково недійсним Договір оренди землі від 06.10.2013 р., укладений ОСОБА_2 та Фермерським господарством «Нота» с.Шамраївка Сквирського р-ну, зареєстрований в державному реєстрі речових прав за № 510 93 60 від 25.03.2014 р. на оренду земельної ділянки площею 3,1422 га, кадастровий номер 322 408 12 00:08:004:0012, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великополовецької сільської ради в частині оренди 1/3 частки земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Сквирського районного суду від 16.11.2017 р., державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав за № 26300010.

Стягнути з ОСОБА_2 на корсть позивача судові витрати по справі судовий збір в сумі 704,80 грн.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в його відсутності, позов підтримав та просив не застосовувати фіксуючих засобів судового процесу.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, якою просить провести розгляд справи у її відсутність, позов визнала, заперечень не має та просила не проводити фіксацію судового засідання технічними засобами.

Представник ФГ «Нота» в підготовче судове засідання не зявився, надав до канцелярії суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що «В позовній заяві позивач просить визнати частково недійсним договір оренди землі від 06.10.2013 року, укладений між Фермерським господарством «Нота» та ОСОБА_2 на 10 років. Зазначений договір був укладений на підставі наданих орендодавцем документів, що підтверджують право власності, а саме Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЙ № 414 500, згідно якого ОСОБА_2 є власницею цілої земельної ділянки з кадастровим № 322 408 12 00: 08:004:0012, площею 3,1422 га. Інформація щодо власника зазначеної земельної ділянки була підтверджена також Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 320 214 990 2014 від 23 січня 2014 року. На момент реєстрації Договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні підстави для відмови в укладанні Договору оренди земельної ділянки з громадянкою ОСОБА_2, а також визнання такого Договору недійсним чи фіктивним, адже права орендодавця були підтверджені належним чином документами, виданими компетентним органом. В червні 2018 року до ФГ «Нота» звернувся громадянин ОСОБА_1 з заявою про укладання з ним Договору оренди на належну йому 1/3 частину земельної ділянки з кадастровим № 322 408 12 00: 08:004:0012,що належить йому на підставі рішення суду від 16 листопада 2017 року. Але, враховуючи той факт, що на момент звернення зазначена земельна ділянка вже знаходилась в оренді, а правовстановлюючі документи не визнані частково чи повністю недійсними в судовому чи іншому порядку, ОСОБА_1 була надана належна відповідь. Враховуючи вищезазначене, ФГ «Нота» не заперечує проти позовних вимог позивача в частині визнання частково недійсним Договору оренди земельної ділянки та внесення відповідних змін до нього в разі прийняття судом позитивного рішення щодо визнання частково недійсним права власності на земельну ділянку громадянки ОСОБА_2 та реєстрації таких змін у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно» (а.с.17).

В подальшому представник відповідача Голова ФГ «Нота» ОСОБА_4 подав до суду заяви, в яких проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить суд на підставі вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України розглянути цивільну справу за відсутності відповідача (його представника) (а.с. 21,23).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання у відсутність не зявившихся учасників справи

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 16.11.2017 року, набув право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 3,1422 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великополовецької сільської ради Київської області, кадастровий номер 322 408 1200:08:004:0012 в порядку спадкування після смерті батька, ОСОБА_3, який помер 31.03.2007 р. (а.с.10).

Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 21.05.2018 р., номер запису про право власності 26300010 (а.с.11).

Іншим співвласником 2/3 частин земельної ділянки 3,1422 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великополовецької сільської ради Київської області, кадастровий номер :08:004:0012 є відповідачка по справі - ОСОБА_2, відповідно до рішення Сквирського районного суду Київської області від 20.07.2012 року (а.с.6).

Після оформлення права на спадщину, позивач звернувся до Фермерського господарства «Нота», в користуванні якого перебуває спадкова земельна ділянка з метою укласти договір оренди землі на належну йому на праві власності 1/3 частину. В господарстві ОСОБА_1 повідомили, що фермерським господарством вже укладено Договір оренди землі на земельну ділянку площею 3,1422 га, кадастровий номер :08:004:0012, строком на 10 років з ОСОБА_2, та надали позивачу копію договору оренди землі від 06.10.2013 року (а.с.9), що також не заперечується учасниками справи.

Підставою для укладення зазначеного Договору є Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЙ № 414500, згідно якого ОСОБА_2 є власником цілої земельної ділянки (а.с. 7,8).

Підставою для виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку,Серія ЯЙ №414500 від 24.12.2012 р. є рішення Сквирського районного суду від 20.07.2012р. ,справа №1022/2068/2012, згідно якого за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування на 2/3 частини спірної земельної ділянки (а.с.6).

Однак, з невідомих причин ОСОБА_2 було видано Державний акт на всю частину земельної ділянки площею 3,1422 яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великополовецької сільської ради Київської області, кадастровий номер :08:004:0012 та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією цього Державного акта Серія ЯЙ №414500 (а.с.7).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 87 Земельного кодексу право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, у тому числі за рішенням суду.

Згідно з вимогами ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до вимог ст.. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих цим збитків.

В силу вимог ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів.

Згідно з вимогами ч.5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину ( ч. 3 ст. 1296 ЦК).

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається, з письмових матеріалів справи, право позивача ОСОБА_1 на його частину спадкової земельної ділянки порушено, тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Відповідачі визнали позов ОСОБА_1 в повному обсязі та не заперечували проти задоволення позовних вимог позивача, тому на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що право ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку порушено, а тому потрібно позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується Дублікатом квитанції № 0.0..1 від 31.08.2018 року (а.с.1). Судом встановлено, що саме відповідачка ОСОБА_2 порушила права позивача на частину спірної земельної ділянки, про що також не заперечує остання, а тому відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача.

він також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.. 41 Конституції України, ст.ст. 2,4,5,12,13, 19, 76,81, 82, 141,200,206, 247,258,259,263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 321,1225,1268,1269 ЦК України, ст.. ст. 81,87,125,126,152 ЗК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса: с. Тихий Хутір, Жажківського району Черкаської області, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (адреса: вул Центральна,2, с. Великопполовецьке Сквирського району Київської області), Фермерського господарства «Нота» (адреса: вул Ватутіна,26, с. Шамраївка Сквирського району Київської області) про визнання частково недійсними права власності на земельну ділянку та договору оренди землі - задовольнити в повному обсязі.

Визнати частково недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,1422 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великополовецької сільської ради, Серія ЯЙ № 414500 від 24.12.2012 р., зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №003992, виданий на ім»я ОСОБА_2, в частині права власності на 1/3 частини земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Сквирського районного суду від 16.11.2017р., державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав за №26300010.

Визнати частково недійсним Договір оренди землі від 06.10.2013 р., укладений ОСОБА_2 та Фермерським господарством «Нота» с. Шамраївка Сквирського району Київської області, зареєстрований в державному реєстрі речових прав за № 510 93 60 від 25.03.2014 р. на оренду земельної ділянки площею 3,1422 га, кадастровий номер 322 408 1200:08:004:0012, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великополовецької сільської ради в частині оренди 1/3 частки земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 16.11.2017 р., державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав за № 263 000 10.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: вул Центральна,2, с. Великопполовецьке Сквирського району Київської області,ідентифікаційний номер 182 441 20 45) судовий збір у розмірі 704,80 гривень на користь ОСОБА_1 (адреса: с. Тихий Хутір, Жажківського району Черкаської області, ідентифікаційний номер: 266 001 80 54).

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_5