ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/930/19 Справа № 202/2272/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 березня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зазначає, що відповідно до кредитного договору № 014/3181/150108/82 від 20.06.2008 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1, остання отримала кредит у сумі 58200 доларів США строком до 20.06.2014 року та зобов'язалася повертати кредит згідно з графіком погашення, а також щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14% річних. Відповідно до додаткової угоди від 07.04.2010 року строк погашення кредиту було збільшено до 20.06.2028 року. Відповідач умови договору не виконувала, у зв'язку з чим, станом на 26.01.2015 року, заборгованість за кредитом склала 51430,55 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків 6550,28 доларів США. Крім того, відповідно до п. 16.3 договору за прострочення виконання зобов'язань банком нарахована відповідачу пеня в розмірі 1% від простроченої заборгованості за кожен календарний день прострочення в розмірі 21806,04 доларів США. За цих підстав ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 79786,87 доларів США (а.с.1-3).

19 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у якому просила визнати недійсним кредитний договір № 014/3181/150108/82 від 20.06.2008 року, посилаючись на те, що при наданні кредиту в іноземній валюті та визначенні щомісячних платежів по погашенню кредиту та сплаті відсотків в іноземній валюті (доларах США) були порушені норми ст. 99 Конституції України, згідно з якою грошовою одиницею України є гривня; ст. 524 ЦК України, яка визначає, що зобов'язання повинно бути визначено в грошовій одиниці України - гривні; ст. 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні", яка визначає, що гривня, як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні; ст. ст. 6, 7 Постанови Національного банку України № 200 від 30.05.2007 року "Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України", які встановлюють випадки використання фізичними та юридичними особами (резидентами України) іноземної валюти як засобу платежу у розрахунках на території України та ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", яка встановлює, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено валютним законодавством України. Вважає, що умови кредитного договору є несправедливим, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Всі ризики знецінення національної валюти України позивач перекладає виключно на неї як споживача кредитних послуг. Крім того, в кредитному договорі містяться умови, які регулюють внесення змін (доповнень) до договору та його розірвання лише в односторонньому порядку банком. У порушення п. 8, 9 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" кредитний договір не містить порядку зміни договору, який би враховував інтереси позичальника, та порядку припинення договору; умов та правил, які б регулювали відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання договору. Банк в односторонньому порядку залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку, а в разі незгоди позичальника вимагати повернення всієї суми кредиту, чим поставлено позичальника в невигідне становище. Тому на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України кредитний договір має бути визнаний недійсним (а.с.92-95).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/3181/150108/82 від 20.06.2008 року в загальному розмірі 64980,83 доларів США, з яких: 51430,55 доларів США - заборгованість за кредитом, 6550,28 доларів США - заборгованість за відсотками, 7000 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено (а.с.153-158).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог банку відмовити (а.с.168-171).

В порядку ст. 360 ЦПК України, від АТ "Райффайзен Банк Аваль" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення, Банк просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.200-202).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору № 014/3181/150108/82 від 20.06.2008 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1, остання отримала кредит у сумі 58200 доларів США строком до 20.06.2014 року та зобов'язалася повертати кредит згідно з графіком погашення, а також щомісячно сплачувати відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14% річних (а.с.5-13). Відповідно до додаткової угоди від 07.04.2010 року строк погашення кредиту збільшено до 20.06.2028 року (а.с.16-17).

Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 26.01.2015 року відповідач мала заборгованість за кредитом у розмірі 51430,55 доларів США, в тому числі прострочену заборгованість за кредитом 591,41 доларів США; заборгованість за відсотками 6550,28 доларів США, в тому числі прострочену заборгованість за відсотками 6431,92 доларів США; заборгованість із пені за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків 21806,04 доларів США, а всього заборгованість за кредитним договором на вказану дату складає 79786,87 доларів США (а.с. 29-32).

У зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору позивач набув право вимагати дострокового повернення кредиту.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у частині стягнення з відповідача заборгованості за сумою кредиту в розмірі 51430,55 доларів США та заборгованості за відсотками в розмірі 6550,28 доларів США є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Також суд зменшив пеню з 21806,04 доларів США до 7000 доларів США, застосувавши положення ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Відмовляючи в задоволені зустрічних позовних вимог суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції.

Статтею 526 ЦК України встановлюється обов'язок виконання зобов'язання належним чином у відповідності до умов договору, цивільного кодексу та інших нормативно-правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору.

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_1 зобов'язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування, суд першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України й умов кредитного договору, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог банку в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитом та заборгованості по відсоткам.

Не може бути підставою для скасування рішення суду, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано первинної бухгалтерської документації, згідно якої можна встановити, що ОСОБА_1 отримала кредит та в якій саме сумі, оскільки ОСОБА_1, не заперечується факт укладання кредитного договору, додаткових угод до нього та отримання коштів, що підтверджується частковим виконанням нею зобов'язань за кредитним договором, тому в даному випадку відсутність первинної бухгалтерської документації на підтвердження отримання кредитних коштів не має правового значення, оскільки сума кредиту встановлена Кредитним договором № 014/3181/150108/82 від 20 червня 2008 року, згідно якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 58200,00 доларів США, про що свідчить підпис ОСОБА_1 в зазначеному договорі.

Крім того слід зауважити, що доказів на спростування правильності розрахунків зазначеної позивачем суми заборгованості, відповідачем ОСОБА_1, в порушення ст. 81 ЦПК України, не надано, тому доводи апеляційної скарги стосовно того, що розрахунок заборгованості позивача є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум, є безпідставні, свого розрахунку заборгованості відповідач суду не надала.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач неправомірно нарахував пеню в іноземній валюті, оскільки, згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України) та може бути розрахована у валюті, у якій видано кредит.

Проте, вирішуючи вимогу про стягнення пені, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про її стягнення в іноземній валюті.

Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений ст.. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Виходячи із того, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені пов'язано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України - гривні.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми пені підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції пеня стягнута в іноземній валюті, що чинним законодавством не передбачено.

Суд першої інстанції зменшив пеню з 21806,04 доларів США до 7000 доларів США, застосувавши положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, курс НБУ валюти кредиту на дату розрахунку становив 15,81 грн.

Таким чином, з відповідача на користь банку підлягає стягненню пеня в сумі (7000 доларів США*15,81 грн.) = 110670 грн., така сума не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає за можливе задовольнити частково апеляційну скаргу, змінивши рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені, визначивши суму пені у гривні.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2016 року - скасувати в частині стягнення пені.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" пеню у розмірі 110670 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: