печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Пенсійного Фонду України, Державної казначейської служби України, управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську, про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила суд стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь у відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих Пенсійним фондом України, щодо ненарахованої та не отриманої різниці у пенсії державного службовця за період 02 вересня 2009 року по 28 жовтня 2014 року з урахуванням індексу інфляції у сумі 81 342,00 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, посилаючись на те, що їй пенсію було призначено на підставі довідки, форму якої затверджено Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 жовтня 2008 року № 19-11, котра у судовому порядку була визнана такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили у частині щодо не включення до складових заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії винагороди за вислугу років, матеріальної допомоги на оздоровлення та соціально-побутових питань.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності даною редакцією Кодексу.

Ухвалою судді від 18 квітня 2018 року відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження та надано строк для подання відзиву на позовну заяву (відзив); відповіді на відзив; заперечень; пояснень третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно з положеннями ст.ст. 19, 274 ЦПК України, вбачається, що спір підлягає розгляду у загальному порядку позовного провадження, для нього обов'язковою є стадія підготовчого провадження.

У встановлений строк 26 березня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську проти позову заперечував посилаючись на те, що в листопаді 2016 року управлінням на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року у справі № 876/11494/14 було здійснено нарахування, перерахунок та виплату пенсії з 30 жовтня 2014 року із застосуванням 84 % від суми заробітної плати на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування з включенням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, а позивачем 02 квітня 2018 року в установлений строк надано відповідь відзив щодо хибних доводів відповідача, оскільки предмет спору у даній справі витікає з іншого періоду недоотримання пенсії позивачем.

04 червня 2018 року до суду від Пенсійного Фонду України надійшов відзив на позовну заяву мотивований тим, що у даній справі відсутні преюдиційні рішення адміністративних судів про протиправність актів, дій чи бездіяльності Пенсійного фонду України, а тому заявлена позивачем майнова вимога не може вирішуватись в порядку цивільного судочинства, а також зазначаючи на те, що є неналежним відповідачем та вказуючи на пропуск трирічного строку позовної давності просив в задоволенні позову відмовити, а позивач 07 червня 2018 року надала відповідь на відзив.

У встановлений строк ухвалою судді від 18 квітня 2018 року відзиву, заяв або клопотань з процесуальних питань від Державної казначейської служби України не надходило.

Ухвалою суду від 02 листопада 2018 року визначивши підготовку справи до судового розгляду завершеною підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті.

08 січня 2019 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, а 10 січня 2019 року від Пенсійного фонду України додаткові пояснення, на які 17 січня 2019 року від позивача надійшла відповідь.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи сторони в судове засідання не з'явились, а відтак суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

13 серпня 2010 року позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську за призначенням пенсії державного службовця, для розрахунку розміру якої вона надала довідку від 13 серпня 2010 року № 219/05-035 про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», у формі затвердженій Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 жовтня 2008 року № 19-11 (а.с. 5-6).

Згідно з довідкою від 13 серпня 2010 року № 219/05-035, виданій позивачу, до складу заробітної плати при розрахунку пенсії управлінням Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську не було включено матеріальну допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та індексацію заробітної плати, які нею були одержані та з яких сплачено внески в пенсійний фонд.

Відповідно до постанов Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11 та від 28 травня 2013 року у справі № 21-97а13, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Таким чином, внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування позивачем сплачено у тому числі з матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати. Відповідно ці суми органом Пенсійного фонду мали бути враховані до складових заробітної плати, чого не було здійснено.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 жовтня 2012 року у справі № 2а-8893/12/2670, яка набрала законної сили 05 червня 2013 року на підставі ухвали Київського апеляційного адміністративного суду, визнано постанову правління Пенсійного фонду України «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 30 жовтня 2008 року № 19-11, такою, що не відповідає актам вищої юридичної сили в частині щодо невключення до складових заробітної плати для призначення (перерахунку) пенсії винагороди за вислугу років, матеріальної допомоги на оздоровлення та соціально-побутових питань, які передбачені Законами України «Про державну службу», «Про оплату праці» та постановами Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268, від 12 вересня 1997 року № 1013, від 20 грудня 1993 року № 1049, від 31 травня 2000 року № 865, зобов'язано Пенсійний фонд України привести у відповідність до вимог законодавства форми довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії, визначених в підпунктах 1.1, 1.3, 1.4 пункту 1 Постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 30 жовтня 2008 року № 19-11.

На виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 жовтня 2012 року у справі № 2а-8893/12/2670 та у справі 2а-4753/09/2670, Правлінням Пенсійного фонду України ухвалено постанову № 15-1 від 04 вересня 2013 року, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 26 вересня 2013 року за № 1661/24193, визнано такою, що втратила чинність, постанову правління Пенсійного фонду України від 30 жовтня 2008 року за № 19-11 «Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», зареєстровану в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2008 року за № 1161/15852 та затверджено форму довідки про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

13 серпня 2010 року позивач звернулась із заявою до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську із вимогою щодо проведення відповідної зміни розрахунку пенсії, враховавши інші виплати, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення та на соціально-побутові потреби, при цьому надала довідку з останнього місця роботи від 13 серпня 2010 року за № 219/05-035, в якій зазначено, що вона отримала за 24 місяці, що передували року звернення за пенсією, 18 871,54 грн. суми матеріальної допомоги та що з цих сум сплачені внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, однак органом Пенсійного фонду було відмовлено позивачу у проведенні перерахунку пенсії.

За захистом свого порушеного права позивач звернулась 03 жовтня 2010 року до суду, а постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2012 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання протиправними дії щодо відмови у перерахунку призначеної пенсії у відповідності до Закону України «Про державну службу» та зобов'язання здійснити перерахунок призначеної пенсії, виходячи із заробітної плати з урахуванням суми матеріальної допомоги.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 листопада 2012 року відмолено у відкритті касаційного провадження на зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 січня 2013 року відмовлено ОСОБА_2 в допуску до перегляду Верховним Судом України вказаної ухвали касаційної інстанції.

04 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови від 09 лютого 2011 року, а ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2014 року її залишено без задоволення, а відтак позивачем доводяться обставини щодо намагання відновити своє порушене право на належний розмір пенсії з часу виходу на пенсію без пропущення строків.

Адміністративний позов про визнання протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2012 року залишено без задоволення. Вказане судове рішення від 09 лютого 2011 року набрало законної сили 08 листопада 2012 року на підставі ухвали суду апеляційної інстанції.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Ця норма кореспондується з нормами ст. 1173 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Діями відповідача, зокрема, наданням довідок щодо отримання грошового забезпечення за посадою на момент виходу на пенсію, які не відповідали дійсності, позивачу було завдано збитків, які полягали в нарахуванні позивачеві щомісячної грошової виплати у розмірі, меншому за той, на який вона мав право.

Відповідно до п. 2 ч. 2 cт. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає в наслідок порушення його цивільного права. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16.

Згідно з ст. 1175 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Таким чином, затвердження Пенсійним фондом України форми довідки, яка не відображає всі складові заробітної плати, на які нараховуються внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, призвело до того, що в період з 02 вересня 2009 року по 28 жовтня 2014 року з вини Пенсійного фонду України позивачу щомісяця не нараховувалася пенсія у розмірі 660,50 грн.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року № 1261 (яке було чинним на момент призначення пенсії позивачеві) Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням.

Пенсійний фонд України організовує у межах своїх повноважень виконання актів законодавства, здійснює контроль за їх реалізацією, узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції з питань вдосконалення цього законодавства і в установленому порядку вносить їх на розгляд Міністра праці та соціальної політики.

До функцій Правління Пенсійного фонду України належить визначення поточних та перспективних завдання Фонду; прийняття у межах своїх повноважень постанови, затверджує положення, інструкції та інші нормативно-правові акти Фонду.

Тому Правління Пенсійного фонду України, приймаючи постанову від 30 жовтня 2008 року № 19-11, якою було затверджено форму довідки, яка не мала в своєму складі усіх складових заробітної плати державних службовців, з яких сплачено внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, реалізував свої повноваження як центрального органу виконавчої влади, щодо прийому у межах своїх повноважень нормативно-правового акту.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що передбачає ч. 1 ст. 261 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

28 жовтня 2014 року, отримавши 27 жовтня 2014 року нову довідку № 76/9-19-05-33 за останнім своїм місцем роботи, вона звернулася до управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську з заявою про перерахунок пенсійних виплат, однак, їй листом від 30 жовтня 2010 року за № 322/Д-8 було відмовлено у перерахунку пенсії.

За захистом свого порушеного права вона звернулась до суду 31 жовтня 2014 року, а постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року, скасовано постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2014 року у справі № 344/16623/14-а та прийнято нову, якою позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську щодо не включення ОСОБА_2 сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань для призначення пенсії позивачу, відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» з 28 жовтня 2014 року. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську провести ОСОБА_2 перерахунок пенсії, з 28 жовтня 2014 року з включенням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань згідно довідки Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області № 76/9-19-05-35 від 27 жовтня 2014 року, до складових заробітної плати, що враховуються для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», з врахування фактично отриманих сум. В решті вимог відмовлено.

Позивач вказала, що дізналася у 2015 році про те, що Верховним Судом України було прийнято рішення, що отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

До Печерського районного суду м. Києва позивач направила позов 16 жовтня 2017 року (а.с. 48).

Таким чином вбачається, що позивач не пропустила трирічний строк позовної давності, а відтак підстави для застосування положень ч. 4 ст. 267 ЦК України відсутні.

Частиною 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Частиною 2 цієї статті визначено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 2 ЦК України, держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави, її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 15 квітня 2015 року № 215, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

З огляду на положення ст.ст. 2, 1173 ЦК України та ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, сума майнової шкоди підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 56 Конституції України, ст.ст. 2, 22, 1173, 1175 ЦК України, ст. 25 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 4-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 110, 258, 262, 264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Пенсійного Фонду України, Державної казначейської служби України, управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську, про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади - задовольнити.

Стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2, у відшкодування матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції 81 342,00 грн., шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягувач: ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1);

Боржник: Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ).

Рішення може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому рішення суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 28 січня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець