У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Панченко О.М.

за участю секретаря судових засідань - Табачука Д.О.,

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - Кондрачука О.О., Пономаренка М.М.

представника третьої особи - Тоцького В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву подану представником позивача ОСОБА_6.в порядку ст. 246 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2018 року позовні вимоги ОСОБА_7 до ТОВ «АВТОБЕРЕГ», третя особа: ТОВ «Хюндай Мотор Україна» про зобов»язання вчинити дії задоволено в повному обсязі. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОБЕРЕГ" провести гарантійний відновлювальний ремонт лако-фарбового покриття над лобовим склом на передній частині даху (сторона водія) автомобіля марки Hyundai Santa Fe DM 2,2, 2012 р, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_7 Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОБЕРЕГ" на користь ОСОБА_7 42 500.00 (сорок дві тисячи п'ятсот) гривень витрат на правову допомогу, 5 952.00 (п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві) гривні витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи та 551.00 (пятсот п'ятдесят одну) гривню 21 коп. у рахунок сплаченого при подачі позову до суду судового збору.

Представник позивача 11.12.2018 року звернувся до суду із заявою в порядку ст. 246 ЦПК України про стягнення додатково до раніше заявлених витрат на правничу допомогу з відповідача у справі витрати на правничу допомогу в сумі 16 250.00 грн. Мотивує заяву тим та посилаючись на ст.137 ЦПК України зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката повинен бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому до своєї заяви представник позивача надає Договір про надання адвокатських послуг від 29.12.2017 р., акт приймання-передачі адвокатських послуг від 27.07.2018 р на суму 8 750 грн. та акт приймання-передачі адвокатських послуг від 11.12.2018 р на суму 7 500 грн. Загальна сума наданих адвокатських послуг з 28.12.2017 року по 11.12.2018 року склала 16 250 гр., яку і просить стягнути на користь позивача з відповідача у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданною до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Частиною 3 передбачено, що у випадку, визначеному ч. 2 цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 5 ст. 270 ЦПК України передбачено, що додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заяву та просила стягнути на користь позивача з відповідача додатково витрати на правничу допомогу в розмірі 16 250.00 грн.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні заяви з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Вислухавши думку учасників судового процессу, вивчивши матеріали подані представником позивача до заяви, судом встановлено наступне.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат , необхідних для надання правничої допомоги.

Частина 4 ст.137 ЦПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката повинен бути співмірним із:

1/ складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2/ часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3/ обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4/ ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

До своєї заяви про стягнення додатково витрат на правничу допомогу представник позивача надає Договір про надання адвокатських послуг від 29.12.2017 р., акт приймання-передачі адвокатських послуг від 27.07.2018 р на суму 8 750 грн. та акт приймання-передачі адвокатських послуг від 11.12.2018 р на суму 7 500 грн. Загальна сума наданих адвокатських послуг з 28.12.2017 року по 11.12.2018 року склала 16 250 гр., яку і просить стягнути на користь позивача з відповідача у справі.

Проте, вказаний розмір адвокатських послуг не є співмірним із чинниками зазначеними в ч. 4 ст.137 ЦПК України. Так, щодо складності справи.

Ухвалою суду від 02.02.2018 р. у зв'язку з надходженням до суду висновку судового експерта, було поновлено провадження по цивільній справі та призначено підготовче засідання на 20.04.2018 р. Надалі судом не призначалося ні повторних експертиз, ні комплексних експертиз, ні рецензії експертного висновку, огляду доказів та виклику свідків по справі не здійснювалось Проводилось лише підготовче засідання, розгляд справи по суті, дебати та прийняття судом рішення. Тобто справа в цей період процесуально була не складною.

Щодо часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягу наданих

послуг.

Так, в Акті приймання-передачі адвокатських послуг від 27.07.2018 р вказана така послуга як участь у судовому засіданні 10.05.2017 р., проте сам Договір про надання адвокатських послуг складений 29.12.2017 р. Тобто така послуга як участь у судовому засіданні представника позивача 10.05.2017 р. за договором про надання адвокатських послуг від 29.12.2017 р. не могла бути надана адвокатом, відповідно отримана позивачем у справі.

Також в Акті приймання-передачі адвокатських послуг від 11.12.2018 р. Зазначено про те, що адвокат приймав участь в судових засіданнях 9.11.2018, 16.11.2018 та 11.12.2018 року тривалістю по 2 години кожне засідання Так 09.11.2018 р., згідно протоколу судового засідання судове засідання тривало 14 хв.: розпочалося в 14:09 год, закінчилось в 14:23 год. Судове засідання 16.11.2018 р., на якому розглядалося клопотання представника третьої сторони про неможливість присутності, тривало 5 хв.: розпочалося в 09:58 год., закінчилось о 10:03 год.. Судове засідання 11.12.2018 року тривало 50 хв.: розпочалося об 11:04 год, закінчилось об 11:54 год. З чого можна зробити висновок, що заявлений час витрачений адвокатом на

виконання відповідних робіт та обсяг наданих послуг є значно завищеним і не відповідає дійсності.

Крім того, щодо співмірності ціни позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У своїй позовній заяві позивач просив зобов»язати відповідача вчинити дії, зокрема провести гарантійний відновлювальний ремонт лако-фарбового покриття над лобовим склом на передній частині даху (сторона водія) належного йому автомобіля HyundaiSantaFe, кузов НОМЕР_4, ДНЗ НОМЕР_3. Із наданої ним до позовної заяви рахунку-фактури №КУС 00002021 від 04.10.2016 р, складеного ФОП ОСОБА_8, видно що вартість послуг щодо ліквідації цих недоліків (без врахування вартості лобового скла та матеріалів, що використовуються при його заміні) складає 4 450 (чотири тисячі чотириста п'ятдесят) гривень з ПДВ.

Враховуючи заявлену позивачем ціну позову справа не мала якогось надзвичайного значення для сторони і вирішення справи не вплинуло на її репутацію. Справа носила приватний характер,публічного інтересу до неї не було.

Також у своїй заяві представник позивача посилається на п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" де зазначено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому саме представник зазначає, що відсутність документально підтверджених витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В наданих представником позивача суду документах до заяви є певний розрахунок вартості послуг, який носить суперечливий характер, також немає жодного документу, що підтверджує витрати на правову допомогу.

Так, пунктом 2.6 Договору про надання адвокатських послуг від 29.12.2017 р. передбачено, що заключний розрахунок із Адвокатом, Клієнт зобов'язаний провести впродовж 3 (трьох) банківських днів після підписання Акту виконання послуг Адвоката.

До заяви представником позивача надані Акт виконаних послуг від 27.07.2018 р та Рахунок на оплату №01 від 27.07.2018 р по ньому на суму 8 750 грн., а також Акт виконаних послуг від 11.12..2018 р та Рахунок на оплату №01 від 11.12.2018 р по ньому на суму 7 500 грн. Проте, ні на момент подачі заяви 11.12.2018 р., ні на момент її розгляду в судовому засіданні 22.12.2018 р., позивачем не надано жодного документу що підтверджує оплату цих послуг.

Тому при вирішенні питання про додаткове стягнення витрат на правничу допомогу суд також враховує і позицію Верховного суду України з цього питання (Постанова від 27.06.2018 р №§26/1216/16). У вказаній постанові Верховний суд України зазначив, що ст.1 ЗУ №4191-УІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У силу вимог ч.9 ст.10 ЦПК України, відповідно до якої якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад законодавства (аналогія права), суд вважає за можливе використати аналогію закону, застосувавши норми ст.1 закону №4191-VI до вказаних правовідносин в частині поширення встановленого граничного розміру компенсації на види правової допомоги, наданої позивачу.

При цьому склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового кассового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До заяви про стягнення додаткових витрат на правничу допомогу не надано ні

документів, що свідчать про оплату гонорару, ні документального підтвердження витрат на правову допомогу.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. В даному випадку позивачем не надано належних та достатніх доказів якими обґрунтовуються його вимоги про стягнення додатково з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 264 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в прийнятті додаткового рішення та в задоволенні заяви поданої представником позивача у справі ОСОБА_6 в порядку ст. 246 ЦПК України про стягнення витрат на правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОБЕРЕГ", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимогщодо предмету спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Хюндай Мотор Україна" про зобов'язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали суду виготовлено 23.01.2019 року.

Головуючий: