Справа № 323/2594/18
Провадження № 2/323/73/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2019 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючої суддіОСОБА_1,
за участі: секретаря судового засідання - відповідача представника відповідача - представника третьої особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Оріхівської райдержадміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Виконавчий комітет Оріхівської міської ради Запорізької області у серпні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач є матірю малолітнього ОСОБА_6, але з квітня 2018 року не бере жодної участі у вихованні дитини, не приділяє уваги, не утримує її, не забезпечує належне лікування дитини, а також належні умови для її проживання. Через самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обовязків дитина стала проживати з прабабусею, а після поміщення дитини до Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Оріхівської міської ради Запорізької області хлопчиком опікується його рідна тітка ОСОБА_7, а відповідач жодного разу дитину не відвідала, не цікавилась дитиною взагалі, на зв'язок не виходила.

Ухвалою суду від 06.09.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 09.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву та просила її задовольнити, пославшись на факти та доводи, викладені в позовній заяві.

Відповідач та її представник, адвокат ОСОБА_4, в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на факти та доводи, викладені у письмовому відзиві на позов, які в узагальненому виді зводяться до такого.

Відповідач є одинокою матірю, з народження виховує сина самостійно, має постійне місце проживання, проживає разом з батьками, має базову загальну середню освіту та середню технічну освіту, до липня 2017 року мала постійну роботу та відповідний дохід. Після звільнення відповідач нову роботу знайти не змогла, через що змушена була у квітні 2018 року виїхати на сезонні заробітки до Херсонської області, залишивши дитину у своїй бабці ОСОБА_8 Можливості звязуватись телефоном були обмежені, але все одно відповідач підтримувала зв'язок і наприкінці травня 2018 року дізналася про те, що її бабуся потрапила до лікарні, а сина забрали її батьки. Відразу повернутись вона не мала можливості через відсутність необхідних для цього коштів, та повернулась лише тоді, коли з нею розрахувались на заробітках. На цей час дитина вже знаходилась у реабілітаційному центрі. На прохання повернути їй дитину в органі опіки та піклування відмовили, оскільки вже готували пакет документів для звернення до суду за позбавлення батьківських прав. Станом на час розгляду справи відповідач відвідує дитину, яка проживає разом з тіткою, піклується про сина, і має намір брати активну участь в його вихованні та утриманні.

Представник третьої особи підтримала позовні вимоги, вказавши, що служба у справах дітей про цю життєву ситуацію дізналась лише у червні 2018 року зі слів батька відповідача, який звернувся по допомогу, бо ні з ким було залишити дитину. Станом на час розгляду справи служба у справах дітей не володіє інформацією, чи наявні у відповідача умови, необхідні для нормального розвитку дитини, тоді як у ОСОБА_7 такі умови є.

Суд, вислухавши сторін, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідач є матірю малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 202951, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області 21.08.2012 року.

Рішенням виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області від 19.07.2018 року № 578 було затверджено Висновок відповідної ради опіки та піклування від 19.07.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до її сина ОСОБА_9.

Підставою для такого рішення стало звернення сестри відповідача (тітки дитини) ОСОБА_10 з відповідним проханням, та зібрана у звязку з цим інформація.

Так, ОСОБА_2 обстеження матеріально-побутових умов від 25.04.2018 року встановлено, що станом на вказану дату ОСОБА_6 проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із своєю прабабусею ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, через відсутність протягом 30 днів його матері відповідача.

За Поданням Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Оріхівської міської ради Запорізької області від 07.06.2018 року № 144, куди дитина була поміщена через потрапляння ОСОБА_8 до лікарні, відповідачка жодного разу не зявилась до дитини, матеріальної підтримки дитині не надавала (хоча відповідні соціальні виплати отримує), на телефонні дзвінки не відповідала. У цей період життям та здоровям дитини опікувалась лише сестра відповідача ОСОБА_7

Крім того, за змістом Висновку ради опіки та піклування від 19.07.2018 року, раніше питання про виконання відповідачем свої батьківських обовязків до сина ОСОБА_9 вже було предметом уваги органу опіки та піклування, і тоді відповідач обіцяла не вживати алкогольні напої, піклуватися про сина та займатися його вихованням, однак обіцянки не виконала.

Свідок ОСОБА_11 (батько відповідача) суду пояснив, що відповідач народила дитину ОСОБА_6, і спочатку все було нормально. Потім відповідач зустріла чоловіка, з яким почала проживати без реєстрації шлюбу, і з того часу почались проблеми. Спочатку відповідач забрала дитину із собою у Херсонську область, де ОСОБА_6 півроку не відвідував дитячий садок, потім повернула його назад. У 2018 році на Пасху відповідач знову поїхала до Херсонської області, а дитину залишила проживати у ОСОБА_8 Після цього, у травні 2018 року у ОСОБА_8 стався інсульт, її забрали до реанімації, а після її смерті у червні 2018 року дитину забрали до дитячого будинку. Потім свідок попросив іншу свою доньку ОСОБА_7, зайнятись опікою за онуком, і зараз хлопчик проживає у неї. Сама ж відповідач після повернення також залучилась до виховання та утримання сина, відвідує його, намагається заробити. На думку свідка, відповідач оступилась, але заслуговує на те, щоб дати їй шанс довести належне ставлення до дитини.

Свідок ОСОБА_7 (сестра відповідача) також пояснила суду, що спочатку відповідач була гарною мамою, а проблеми почались після того, як відповідач зустріла чоловіка, з яким в подальшому стала проживати без реєстрації шлюбу. До цього дитина ходила до дитячого садку, але у жовтні 2017 року відповідач разом з дитиною та співмешканцем поїхала до Херсона. Потім зясувалось, що там дитина до дитячого садку не ходила. У квітні 2018 року відповідачка залишила дитину у бабусі, сказавши, що повернеться через тиждень, але потім зв'язок з відповідачем був втрачений. Після смерті ОСОБА_8 дитину спочатку помістили до дитячого будинку, а потім хлопчик став проживати із нею, та вона змушена була звернутись до органу опіки та піклування за позбавленням відповідача батьківських прав. Водночас свідок пояснила, що після повернення відповідач цікавиться життям дитини, алкогольними напоями не зловживає, купила сину зимовий одяг та взуття.

Відповідно до ОСОБА_2 обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача від 07.11.2018 року, складеного створеною позивачем комісією, відповідач проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, разом із своїми батьками, братом та сином ОСОБА_9. У будинку відповідач з дитиною мають окрему кімнату із всіма необхідними для проживання речами, для дитини виділено окрему шафу для одягу та шкільних речей, стіл для підготовки уроків. Відповідач перебуває на обліку в Оріхівському районному центрі зайнятості, намагається знайти постійну роботу.

Також суд бере до уваги й докази, надані стороною відповідача.

Так, відповідач дійсно має свідоцтво про базову загальну середню освіту та диплом кваліфікованого робітника (з відзнакою), позитивно характеризується за місцем проживанням та за останнім місцем офіційного працевлаштування, перебуває на обліку в Оріхівському районному центрі зайнятості. Згідно медичної картки ОСОБА_6, дитина має необхідні щеплення, регулярно відвідувала лікаря для профілактичних оглядів й у разі захворювань.

Крім того, згідно Висновку ради опіки та піклування при виконавчому комітеті Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 17.12.2018 року, відповідач попереджений про обовязок піклуватися про сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток, та про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обовязків.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно до ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Частинами 3 і 4 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сімї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Аналогічними висновками керувався КЦС ВС й у постановах від 28.11.2018 року № 718/337/17 та від 16.01.2019 року № 465/3694/14-ц.

З досліджених судом доказів, з урахуванням зазначених роз'яснень, встановлено, що відповідач протягом відносно нетривалого проміжку часу неналежним чином поставилась до свого обовязку щодо виховання та утримання сина, що виразилось у його залишенні в особи похилого віку, без необхідного догляду та джерел для існування. Однак причиною цього стали як субєктивні (бажання поїхати до співмешканця), так і обєктивні (відсутність постійної роботи та заробітку) фактори, що не мали системного характеру. Крім того, вся попередня та подальша поведінка відповідача вказує на те, що вона не мала і не має наміру ухилятись від виконання своїх батьківських обовязків. Більше того, вжиті органом опіки та піклування, а також близькими, заходи щодо впливу на поведінку відповідача вже виявились ефективними, і станом на час розгляду справи судом відповідач виявляє усвідомлення своєї відповідальності за дитину, що як таке виключає застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_6, суд виходить з того, що станом на час розгляду справи дитина проживає з родичами, жоден з яких з відповідними вимогами не звертався, на утриманні жодної державної чи комунальної установи не перебуває, а тому позивач не має правових підстав для заявлення такої вимоги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.150, 155, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 2, 10, 11, 12, 13, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Оріхівської райдержадміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність зміни ставлення до її неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обовязків на Виконавчий комітет Оріхівської міської ради Запорізької області як орган опіки та піклування.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 12.04.2019 року.

Суддя О.П. Гуцал