КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року

місто Київ.

Справа №757/64782/17-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/870/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Желепи О.В., суддів Іванченко М.М., Рубан С.М., секретар судового засідання Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року (у складі судді Остапчук Т.В., інформація про час складення повного тексту рішення відсутня) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому просив суд визнати недійсним договір про поділ майна подружжя, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. 16.08.2017 року за № 1915, недійсним.

Скасувати запис у Державому реєстрі речових прав на нерухоме майно проведену на підставі вказаного договору права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_2 та на квартиру АДРЕСА_1.

Вимоги позивач обґрунтовував тим, що договір був укладений під час дії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року про арешт майна ОСОБА_3, перехід права власності на яке відбувся за вищевказаним договором. Ухвалу про арешт ОСОБА_3 отримав 15 серпня 2017 року, а договір зі своєю дружиною про поділ цього майна відповідач уклав 16 серпня 2017 року в порушення заборони накладеної судом, що є підставою для визнання вказаного правочину недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Рішення Печерскього районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В скарзі посилався на порушення судом норм матеріального права, не відповідність висновків суду встановленим обставинам справи.

Вказував на те, що суд не врахував, що на час укладення договору про поділ майна ОСОБА_3 був обізнаний з ухвалою суду про арешт його майна, і не зважаючи на це уклав договір щодо арештованого судом майна в забезпечення позовних вимог позивача . Також в апеляційній скарзі наведена судова практика Верховного Суду України та Верховного Суду з приводу вирішення аналогічних позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 звертав увагу суду на те, що за обставинами даної справи спір, щодо стягнення боргу на користь позивача не вирішений, не існує рішення суду, яким би було встановлено, що ОСОБА_3 є боржником позивача, ухвала суду про арешт майна скасована, тому відсутні підстави вважати, що поділом майна порушені права позивача.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав.

Представники відповідача проти задоволення скарги заперечували.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що оспорюваний правочин про поділ майна подружжя укладено відповідно до вимог чинного законодавства України, принципу свободи договору, підстав для визнання його недійсним та порушень прав позивача, внаслідок його укладення не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду , виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Вказана справа наразі нерозглянута, зупинено її розгляд, оскільки ОСОБА_3 оспорює факт укладення ним договору позики.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2017 частково задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3: квартиру АДРЕСА_1 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 (далі також - майно).

16.08.2017 року право власності на вказане майно зареєстроване за ОСОБА_4 - дружиною Відповідача 1. Підставою виникнення права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно визначено договір про поділ майна подружжя, серія та номер: 1915, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. (вказане підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, щодо об'єктів нерухомого майна, на які накладено арешт ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.07.2017).

ОСОБА_4 не знала про існування позикових зобов'язань ОСОБА_3, згоди на отримання коштів в борг не надавала.

ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою на вищенаведену ухвалу суду. В апеляційній скарзі він вказував, що 14.08.2017 із засобів масової інформації йому стало відомо про накладення судом арешту на вищезазначене майно, а 15.08.2017 року він отримав копію ухвали у відділенні поштового зв'язку (копія апеляційної скарги наявна в матеріалах справи).

Вказане підтверджує обізнаність ОСОБА_3 станом на 15.08.2017 про існування судової заборони щодо майна.

Разом з тим, Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2017 року вказану ухвалу скасовано як незаконну та необґрунтовану, в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено і в подальшому, як пояснив представник позивача, арешт на квартиру :АДРЕСА_1 та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 не накладався.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, яка викладена в постанові від 07.11.2018 року по справі № 7548453/16-ц від 31.10.2018 року № 643/5568/16-ц. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Крім того, представник позивача пояснив суду, що позов його довірителя, забезпечено шляхом накладення арешту на інше майно: дві земельні ділянки під Києвом та автомобіль.

На даний час взагалі не встановлено, що ОСОБА_3 зобов'язаний повертати будь-який борг позивачу, спір з цього приводу іще триває.

Ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано доказів, що арештованого майна не достатньо для забезпечення позовних вимог позивача, а тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати порушеним право позивача на виконання рішення суду в майбутньому, в справі за його позовом про стягнення боргу, та порушення прав останнього на справедливий суд.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що права позивача, укладенням між подружжям договору, щодо поділу їх майна не порушені, а тому суд правомірно відмовив в задоволенні позову.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на практику Верховного Суду, щодо розгляду подібних справ, колегія суддів не приймає, оскільки за встановленими вище обставинами, дана справа відрізняється тим, що ухвала про забезпечення позову була скасована і існування зобов'язання у відповідача перед позивачем на даний час іще оспорюється в судовому порядку, рішення суду щодо стягнення боргу на користь позивача на час укладення договору не існувало, позов забезпечено шляхом накладення арешту на інше майно відповідача.

Відсутні підстави вважати, що укладенням договору був порушений принцип обов'язковості рішення суду, з огляду на те, що таке рішення в подальшому було визнано неправомірним з моменту його ухвалення.

Крім того в даній справі відсутні докази фіктивності договору,. а саме що метою укладення договору про поділ майна подружжя була відсутність правових наслідків обумовлених договором.

Як вбачається з інформації, що наявна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору про поділ майна подружжя 16 серпня 2017 року відбулася зміна власника і на підставі договору про поділ майна - ОСОБА_4 є єдиним власником цього майна.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Іванченко М.М.

РубанС.М.