Справа № 612/145/19
Провадження №2/612/98/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року смт. Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі - головуючого судді Мороза О.І., за участю секретаря судового засідання Коняєвої Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Близнюки Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, у сумі 171323,94 грн. як наслідок недійсності нікчемного правочину, посилаючись на наступне(а.с.58-61).

Він є засновником ПП «Агро-Альянс-2007». 01.11.2007 між ОСОБА_2 , як орендодавцем, і ПП «Агро-Альянс-2007», як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що розташована на території Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, загальною площею 6,5676 га, зареєстрованому в Близнюківському РВ ХРФ ДП «Центр ДЗК» 28.04.2010 за № 97.

У 2009 році ОСОБА_2 запропонувала йому купити належну їй земельну ділянку за 7000 (сім тисяч) доларів, на що ОСОБА_1 погодився. На підтвердження отримання вказаної грошової суми ОСОБА_2 04.11.2009 написала розписку.

Прийнявши оплату, ОСОБА_2 фактично передала йому належну їй земельну ділянку та обіцяла сприяти переоформленню документів. Також передала оригінал державного акту серії НОМЕР_1 .

Крім того, підтверджуючи намір передати ОСОБА_1 у власність вказану земельну ділянку, ОСОБА_2 04.11.2009 склала заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Яременко Г.В. та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 48382518, згідно якого визначила спадкоємцем земельної ділянки з кадастровим № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , оригінал зазначеного заповіту також передала Позивачу.

Таким чином вважає, що 04.11.2009 між ОСОБА_2 та ним була досягнута домовленість про купівлю-продаж належної ОСОБА_2 земельної ділянки, за якою сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору.

Разом із тим зазначає, що відповідно до пунктом 15 Розділу 10 Земельного кодексу України такі угоди є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

За таких обставин вважає зазначений правочин недійсним в силу ч. 2 ст. 215 ЦК України і відповідно отримання грошових коштів ОСОБА_2 від нього без достатньої правової підстави які, відповідно до вимог ст.ст.216, 530,626,627,628,639,639 і мають бути йому повернені.

Оскільки існувала законодавча заборона, що унеможливлювала документально оформити укладену угоду між ОСОБА_2 та ПП «Агро-Альянс-2007», 30.08.2015 між ними був переукладений договір оренди спірної земельної ділянки, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.09.2015, номер запису 11409073 зі строком оренди земельної ділянки на 49 років.

З 2007 року ПП «Агро-Альянс-2007», єдиним засновником якого є ОСОБА_1 , безперешкодно використовувало зазначену земельну ділянку і ніяких заперечень з боку ОСОБА_2 не надходило. Разом із тим, у грудні 2018 року, на адресу підприємства надійшов лист в якому ОСОБА_2 повідомила про свої претензії щодо орендної плати та заявила, що договір оренди 30.08.2015 не підписувала.

Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 612/71/19 за позовом ОСОБА_2 до ПП «Агро-Альянс-2007» про визнання договору оренди земельної ділянки від 30.08.2015 недійсним, скасування державної реєстрації права оренди, стягнення заборгованості по виплаті орендної плати та судових витрат.

Позивач вказує, що спірною земельною ділянкою ПП «Агро-Альянс-2007» користувалося з 2009 року по 2018 включно. Отримання орендної плати ОСОБА_3 за 2009-2015 нею не заперечується. Тому із вказаної суми має бути вирахувана сума орендної плати за період 2016-2018 роки, що складала 6325,98 грн. в рік та становить 18977,94 грн. (за 3 роки оренди).

З урахування курсу долара США до гривні, за вирахуванням орендної плати за 2016-2018 роки, ОСОБА_2 має повернути ОСОБА_1 171323,94 грн. (190301,40 18977,94).

Ухвалою суду від 08.04.2019 провадження у справі відкрите, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження(а.с.65,66).

Ухвалою суду від 04.06.2019 підготовче судове засідання закрите, справа призначена до розгляду по суті(а.с.78,79).

Учасники справи про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином але у судове засідання, призначене на 28.08.2019, з`явилася лише представник позивача ОСОБА_1 адвокат Розумна О.О. яка наполягала на продовжені розгляду справи за таких обставин. Позовні вимоги просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Згідно довідки виконавчого комітету Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 02.04. 2019 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.64).

Судові повістки, які направлялися їй за цією адресою, вона не отримувала. Разом із тим по телефону вона повідомила адресу свого фактичного проживання.

За цією адресою їй були направлені копія позовної заяви із додатками, копія ухвали суду про відкриття провадження та судова повістка про виклик, які вона і отримала як і ухвалу суду від 04.06. 2019 та повістку про виклик на 02.07. 2019(а.с.76,78,82). Судова повістку про виклик ОСОБА_2 до суду на 28.08.2019 повернена до суду без вручення із відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання».

Як передбачено ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

ОСОБА_3 до суду та позивачу надано відзив на позовну заяву, зміст якого оголошено головуючим у судовому засіданні. У відзиві вказано, що позовна заява нею отримана, проти задоволення позову вона заперечує. В обгрунтування заперечень вказує на таке. Нею з ПП «Агро-Альянс-2007» був укладений лише один договір оренди земельної ділянки від 01.11. 2007 року. Договір оренди цієї ж землі від 2017 року вона не укладала.

Їй відомо про існування законодавчої заборони продажу земель до яких належить і спірна земельна ділянка, а тому вона ніколи не укладала з позивачем договору купівлі-продажу землі. У 2009 році вона зверталася до ОСОБА_1 з проханням про надання допомоги на лікування онука. ОСОБА_1 дав їй 7000 гривень, але в розписці, на його вимогу, вона написала, що отримала 7000 доларів. Надану нею ОСОБА_1 письмову розписку просить розцінювати не як боргову, а як документ про отримання коштів без зобов`язання їх повернення. Також вважає, що ці кошти не є платою за оренду земельної ділянки. Щодо написання заповіту на спірну земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 , пояснює це тим, що це була його вимога при наданні коштів.

За таких обставин судовий розгляд продовжено за відсутності ОСОБА_3 відповідно до ч.3 ст. 223 ЦПК України на підставі наявних доказів.

Вислухавши пояснення представника позивача адвоката Розумної О.О., вивчивши відзив ОСОБА_3 , всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, виходячи із наступного.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

ОСОБА_1 є громадянином України, єдиним засновником Приватного підприємства «Агро-Альянс-2007» що підтверджено його паспортом, даними про юридичну особу(а.с.7-14).

01.11.2007 між ОСОБА_2 , як орендодавцем, і ПП «Агро-Альянс-2007», як орендарем, на 7 років, було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що розташована на території Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, загальною площею 6,5676 га, зареєстрованому в Близнюківському РВ ХРФ ДП «Центр ДЗК» 28.04.2010 за № 97(а.с.15-21).

У відзиві на позов ОСОБА_3 вказала, що укладення цього договору не заперечує.

Позивачем також надано договір оренди цієї ж земельної ділянки від 20.08.2015, укладений між тими ж сторонами, строком на 49 років, право оренди щодо якої зареєстроване 25.09.2015, що підтверджується як самим договором так і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та про реєстрацію іншого речового права(а.с.21-23).Укладення цього договору ОСОБА_3 заперечує у зв`язку із чим звернулася до суду із відповідним позовом(а.с.28-34).

На підтвердження своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 надав письмову розписку ОСОБА_3 про отримання грошових коштів, яка зберігається у нього (оригінал вивчено у судовому засіданні)(а.с.24).

У розписці зазначено, що вона надана всім кого це стосується і конкретно гр. ОСОБА_1 .

Зміст розписки наступний. «Я, ОСОБА_2 , стверджую, що гроші в сумі сім тисяч доларів мною отриманні в повному розмірі від гр. ОСОБА_1 , як ціна за земельну ділянку площею 6,5676 га, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, яка належить мені на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого 03.03.2005 року Близнюківською райдержадміністрацією Харківської області. Претензій матеріального та фінансового характеру до гр. ОСОБА_1 я не маю»(а.с.24). Розписка датована 04.11. 2009, підписана ОСОБА_3 .

Факт її складення, зміст, дату, надання саме ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не оспорює. Разом із тим вона вважає, про що вказала у відзиві, що ця розписка не є борговою і не є підтвердженням плати за оренду спірної земельної ділянки, а свідчить лише про отримання коштів на будь-які цілі без зобов`язання їх повернення. Проте далі її заперечення мотивоване таки з посиланням на боргові кошти які за певних обставин можуть не повертатися.

Суд погоджується із твердженнями ОСОБА_2 , що зазначена розписка не є борговою і не є підтвердженням сплати коштів за оренду землі.

Разом із тим суд вважає, що ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження того, що кошти від ОСОБА_1 вона отримала для лікування онука і отримала ці кошти в гривнях, а не доларах (7000 грв.). Твердження ОСОБА_2 у відзиві, що про отримання коштів у доларах вона вказала тільки внаслідок такої вимоги ОСОБА_1 , суд оцінює критично як бездоказове.

При вивченні вищевказаної розписки ОСОБА_2 у сукупності із іншими доказами, суд вважає що її зміст свідчить про те що у 2009 році між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли правовідносини щодо купівлі-продажу належної їй на праві власності, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого 03.03.2005 року Близнюківською райдержадміністрацією Харківської області, земельної ділянки. При цьому за продаж цієї земельної ділянки ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 7000 доларів. Вказала, що претензій матеріального та фінансового характеру до ОСОБА_1 не має.

Прийнявши оплату, ОСОБА_2 фактично передала ОСОБА_1 належну їй земельну ділянку та обіцяла сприяти переоформленню документів, передала оригінал державного акту серії НОМЕР_1 (а.с.27).

Крім того, підтверджуючи намір передати ОСОБА_1 у власність вказану земельну ділянку, ОСОБА_2 04.11.2009 склала заповіт, що був посвідчений приватним нотаріусом Яременко Г.В. та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 48382518, згідно якого визначила спадкоємцем земельної ділянки з кадастровим № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , оригінал зазначеного заповіту також передала позивачу (25).

На той час існувала та продовжує існувати законодавча заборона, що унеможливлювала документально оформити укладену угоду, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що ОСОБА_2 було відомо оскільки про це вона вказала у відзиві.

За таких обставин ОСОБА_2 з ПП «Агро-Альянс-2007» 30.08.2015 був переукладений договір оренди земельної ділянки з кадастровим № НОМЕР_2 , зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.09.2015, номер запису 11409073 зі строком оренди земельної ділянки на 49 років.

З 2007 року ПП «Агро-Альянс-2007», єдиним засновником якого є ОСОБА_1 , безперешкодно використовувало зазначену земельну ділянку, і ніяких заперечень з боку ОСОБА_2 не надходило.

До 2018 року у ОСОБА_2 до ОСОБА_1 щодо вказаної земельної ділянки претензій не виникало. Лише у грудні 2018 року на адресу підприємства надійшов лист в якому ОСОБА_2 повідомила про свої претензії щодо орендної плати та заявила, що договір оренди від 30.08.2015 не підписувала, вважає його недійсним. Разом із тим на підтвердження недійсності цього договору ОСОБА_2 доказів не надано.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 639, 640 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Отже слід вважати, що 04.11.2009 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була досягнута домовленість про купівлю-продаж належної ОСОБА_2 земельної ділянки, за якою сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору. ОСОБА_2 отримала за продаж землі від ОСОБА_1 вказані у розписці кошти - 7000 дол.

В той же час, пунктом 15 Розділу 10 Земельного кодексу України встановлено, що угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).

Таким чином, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти без достатньої правової підстави.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсність правочину не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Пленум Верховного Суду України в пункті 7 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Таким чином, сторони недійсного правочину угоди про купівлю-продаж належної ОСОБА_2 земельної ділянки, зобов`язані повернути одна одній все, що ними було отримано на виконання недійсного правочину, а саме: ОСОБА_1 має повернути ОСОБА_2 земельну ділянку, а ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 7000 (сім тисяч) доларів США. Щодо визначення валюти у розписці як долари США ОСОБА_2 не заперечувала.

Разом із тим, користуючись своїм диспозитивним правом, позивач вимагає повернення не всієї суми, а за вирахуванням суми орендної плати, що мала бути сплачена ОСОБА_2 за період 2016-2018 рр., що складала 6325,98 грн. в рік та становить 18977,94 грн. (за 3 роки оренди).

Згідно офіційних даних сайту НБУ, станом на 18.02.2019, курс долара США по відношенню до гривні складає 2718.5914, що становить 190 301,40 (сто дев`яносто тисяч триста одна) грн.

Таким чином, за вирахуванням орендної плати за 2016-2018 роки, ОСОБА_2 має повернути ОСОБА_1 171323,94 грн. (190301,40 18977,94).

Наведеним вище спростовуються інші доводи відповідача по справі. Вимоги позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не спростувала, а тому позов і підлягає задоволенню.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Клопотання про стягнення на свою користь понесених судових витрат позивачем не заявлене.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача який судовий збір сплатив і клопотання про стягнення цих коштів з відповідача на свою корить не подав.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4,5,10,12,13,19,23,34,141,175,211,229, 235, 247, 258, 259, 265, 268,354,355 ЦПК України, ст.ст. 6,203, 215,216, 626-628,639,640 ЦК України, пунктом15 розділу 10 Земельного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 171323 ( сто сімдесят одна тисяча триста двадцять три) гривні 94 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення через Близнюківський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне рішення суду виготовлене 06.09. 2019.

Суддя О.І. Мороз