Справа № 502/572/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 інфраструктури України

до

ОСОБА_2,

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

ОСОБА_4,

Державне підприємство «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ»,

Виконавчий комітет Кілійської міської ради

про

визнання права власності на нерухоме майно та

витребування його у добросовісного набувача

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача ОСОБА_3 інфраструктури Українизвернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, Державне підприємство «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ», Виконавчий комітет Кілійської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно та витребування його у добросовісного набувача.

В позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача вказав, що 06.06.2008 року у приміщенні відділу державної виконавчої служби Кілійського районного управління юстиції Одеської області були проведені прилюдні торги з продажу майна Державного підприємства «МТП Усть-Дунайськ», а саме незданої до експлуатації будівлі гаражу за літерою «М», яка складається з боксів №1, 2, 3 та знаходиться по вул. Придунайська, 2 в м. Вилкове, Кілійського району Одеської області. За результатами вищевказаних торгів зазначене майно придбав ОСОБА_4. ДП «МТП Усть-Дунайськ» /надалі Порт/ оскаржило продаж вищезазначеного майна. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.09.2012 року у справі №22ц-1590/3574/12р. апеляційна скарга Порту задоволена, прилюдні торги, проведені 06.06.2008 року ТОВ «Мультисервіс» з продажу майна належного ДП «МТП Усть-Дунайськ» незданої до експлуатації будівлі гаражу за літерою «М», яка складається з боксів №1, 2, 3 та знаходиться по вул. Придунайська, 2 в м. Вилкове Кілійського району Одеської області, визнані незаконними, а у зустрічному позові про визнання прилюдних торгів законними та визнанні права власності ОСОБА_4 відмовлено. Однак, до прийняття апеляційним судом Одеської області вказаного рішення про визнання торгів незаконними, ОСОБА_4 продав ОСОБА_2 вищевказане майно. Проте, власником будівлі гаражу за літ. «М» (у якій розташовані бокс №1, бокс №2, бокс №3), яка знаходиться за адресою: Одеська область Кілійський район м. Вилкове, вул. Придунайська, 2, є держава в особі ОСОБА_3 інфраструктури України, а ДП «МТП Усть-Дунайськ» є субєктом господарювання, якому майно належить на праві господарського відання. Зазначений обєкт нерухомого майна є обєктом портової інфраструктури, розташований на території ДП «МТП Усть-Дунайськ» і відображений на його балансі. Відсутність у позивача правовстановлюючих документів унеможливлює оформлення права державної власності на вказаний обєкт. Крім того, наявність запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_2 на будівлю гаражу порушує право власності держави в особі позивача. Також, вказав, що ДП «МТП Усть-Дунайськ» є режимним підприємством, в якому встановлюються спеціальні міри по підвищенню безпеки, посиленню охорони портових засобів, спеціальний режим охорони та пропускна система. Таким чином, ОСОБА_2 не може вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, оскільки він не може мати права вільного доступу на територію Порту, а його доступ на територію режимного підприємства призведе до порушення норм діючого українського та міжнародного законодавства. На підставі вищевказаного, представник позивача просила суд:

- визнати право власності держави в особі ОСОБА_3 інфраструктури України на будівлю гаражу за літ. «М», що складається з боксів №1, №2, №3, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 2 та перебуває у господарському віданні ДП «МТП Усть - Дунайськ»;

- витребувати будівлю гаражу за літ. «М», що складається з боксів №1, №2, №3, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 2 у добросовісного набувача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, паспорт громадянина України серія та номер : КК 430693, виданий 14.03.2000 року Кілійським РВ УМВС України в Одеській області).

Після відкриття провадження у справі 17.09.2018 р. до Кілійського районного суду від ОСОБА_2 надійшоввідзив на позовну заяву, в якому з позовом ОСОБА_3 інфраструктури України не погоджується, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що реалізація спірного майна відбулася у примусовому порядку у звязку з невиконанням позивачем у добровільному порядку рішень суду про стягнення заборгованості з позивача. Придбав спірне майно з торгів ОСОБА_5, а отже він є первинним добросовісним набувачем, а не відповідач, який вже придбав це майно у первісного добросовісного набувача. Також, зауважує, що на момент продажу майна відповідачу, ОСОБА_4 був законним власником та добросовісним його набувачем з прилюдних торгів, а торги на той час ще не були визнані судом незаконними, тому жодних перешкод у укладанні правочину купівлі-продажу будівлі гаражу між ОСОБА_4 та відповідачем не існувало. Крім того, у разі визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору організатор торгів та їх переможець, тобто у даному випадку Одеська філія ТОВ «Мультисервіс» та ОСОБА_4. Таким чином, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує ані судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені, ані самого арешту цього майна. Продаж майна на прилюдних торгах, проведених з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, не змінює статусу особи, яка придбала майно з прилюдних торгів як добросовісний набувач, у якого майно не може бути витребувано за будь-яких умов. У свою чергу, витребувати майно із чужого незаконного володіння має право лише власник цього майна. Факт знаходження майна на балансі позивача не є доказом його права власності чи законного володіння. Крім того, позивач в своєму позові сам зазначає, що у нього відсутнє право власності на даний предмет нерухомості спірну будівлю гаражу. На підставі викладеного просить у позові відмовити.

Також, 17.09.2018 року ОСОБА_2 подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій відповідач зазначає, що позивач дізнався про порушення свого права 17.09.2012 року під час ухвалення апеляційним судом Одеської області рішення про визнання прилюдних торгів спірного майна незаконними, а тому строк позовної давності, у межах якого позивач відповідно до закону мав змогу звернутися до суду із позовом за захистом своїх прав сплинув 17 вересня 2015 року. У звязку з чим просить застосувати позовну давність та відмовити позивачу у задоволені позову.

31.10.2018 року представником позивача подано відзив на заяву про застосування строків позовної давності, згідно якого з твердженнями відповідача щодо пропуску строків позовної давності не погоджується, оскільки про прийняте рішення та право держави в особі ОСОБА_3 інфраструктури України визнати за собою право власності на майно та витребувати його у добросовісного набувача ОСОБА_3 стало відомо тільки 23.02.2017 року від Балансоутримувача майна ДП «МТП Усть-Дунайськ», тому строк позовної давності в даному випадку повинен рахуватися з 23.02.2017 року. Водночас вважає, що строк позовної давності позивачем пропущено з поважних причин та просить поновити строк позовної давності і відмовити відповідачу в задоволені заяви про застосування строків позовної давності.

01.11.2018 року представником позивача подано відповідь на відзив ОСОБА_2, в якому не погоджується з твердженнями відповідача про те що позивач не має права витребування спірного майна у добросовісного набувача та наголошує, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна, незалежно від того скільки разів це майно було відчужене попереднім набувачами та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Спірне майно було продане первісним набувачем ОСОБА_4 в 2010 році ОСОБА_2, при цьому на момент продажу ОСОБА_4 не отримав у нотаріуса свідоцтво про право власності на майно. Таким чином, твердження відповідача про те, що позивач повинен витребувати будівлі гаражу у ОСОБА_4 не є вірними. В даному випадку будівля гаражу за літ. «М» вибула з власності держави в особі позивача поза його волею, зокрема у межах процедури виконавчого провадження шляхом продажу майна на прилюдних торгах. Враховуючи доведеність у судовому порядку незаконності прилюдних торгів з реалізації вищевказаного майна, держава в особі позивача, з метою поновлення свого права власності, має право витребувати це майно у його добросовісного набувача ОСОБА_2 Стосовно права власності держави на спірне майно, вказує, що право власності підтверджується перебуванням зазначеного майна у господарському відданні ДП «МТП Усть-Дунайськ» та матеріалами виконавчого провадження щодо продажу цього майна. Крім того, ДП «МТП Усть-Дунайськ» оформило право власності держави на нерухомість в 2012 році (на підставі актів про введення в експлуатацію будівель та технічного паспорту БТІ), ще до винесення апеляційним судом Одеської області рішення про визнання незаконними прилюдних торгів та визнання незаконним права власності на зазначене майно ОСОБА_4 та тим, що зазначене майно на той час на законних підставах було зареєстроване в реєстрі нерухомого майна за ОСОБА_2, підприємство не мало змоги зареєструвати його в установленому законом порядку за державою. Таким чином, позивач є власником спірного майна, однак у нього відсутні документи, які підтверджують його право власності, тому просить позов задовольнити.

21.11.2018 року ОСОБА_2 подано заперечення на відповідь на відзив, в яких заперечує проти викладених в ній доводів позивача, вважає їх необґрунтованими, що не підтверджені жодними доказами, а тому просить у позові відмовити.

Представник позивача в ході судового розгляду заявлені позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, посилаючись на те, що Порт є режимним підприємством, вхід на який обмежений. Таким чином, ОСОБА_2 не може вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, оскільки він не може мати права вільного доступу на територію Порту, а його доступ на територію режимного підприємства призведе до порушення норм діючого українського та міжнародного законодавства.

Відповідач, ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що спірне майно він придбав у фізичної особи на підставі договору купівлі-продажу, в подальшому визнаного рішенням суду, після чого зареєстрував право власності, здійснював ремонт даху гаража, оскільки він був у поганому стані. Представниками Порту йому чинилися перешкоди у доступі до майна, відмовлялося у видані пропусків на територію. Просить відмовити позивачу у задоволені позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державного підприємства «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ» надав заяву, в якій просив суд провести розгляд справи без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 за викликом суду в судове засідання не зявися, заяву по суті справи не надав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

З акту державного виконавця про проведені прилюдні торги від 23.06.2008 року вбачається, що на прилюдних торгах було реалізовано лот №1 нездатна до експлуатації будівля гаражу за літ. «М» (у якій розташовані бокс №1, бокс №2, бокс №3), що знаходиться за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 2. Вказане майно придбав ОСОБА_4.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.09.2012 року скасовано рішення Кілійського районного суду Одеської області від 9 вересня 2008 року, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Державного підприємства Морський торгівельний порт Усть-Дунайськ, треті особи: Відділ ДВС Кілійського районного управління юстиції, Одеська філія ТОВ «Мультисервіс» про визнання законними прилюдних торгів проведених 06.06.2008 року та визнання права власності на майно, придбання на цих торгах незданої до експлуатації будівлі гаражу літ. «М» відмовлено. Визнано незаконними прилюдні торги проведені 06.06.2008 року товариством з обмеженою відповідальністю «Мультисервіс» з продажу майна, належного Державному підприємству МТП «Усть-Дунайськ» незданої до експлуатації будівлі гаражу літ. «М», яка складається з боксів №1,2,3, розташованої по вул. Придунайська, 2 в м. Вилкове Кілійського району Одеської області.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1196099 від 13.03.2013 року право власності на гараж літ. «М», що розташований за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 2 зареєстровано за ОСОБА_2. Підстава виникнення права власності рішення суду про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, серія та номер: 2-2476/2010 р., виданий 02.03.2010 року, видавник Кілійський районний суд Одеської області.

Згідно довідки ДП «МТП Усть-Дунайськ» від 26.03.2018 року № 228/01/07-18 на балансі Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ» за адресою вул. Придунайська, 2 м. Вилкове Кілійського району Одеської області знаходиться основний засіб навіс техніки (1,2,3) гаражі за літ. «М» з інвентарним № 130 та балансовою вартістю 27275,76 грн. відповідаючи на питання суду представник позивача зазначив, що це і є ті самі споруди, які наразі належать відповідачу.

Державному підприємству «Морський торгівельний порт Усть-Дунайськ» на підставі рішення Вилківської міської ради народних депутатів від 29.11.2001 року №186, передано у постійне користування 6,7031 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування для будівництва та обслуговування морвокзалу 0,1314 га, вантажного причалу 0,8718 га, механічних майстерень і бази технічного обслуговування флоту 5,6999 га, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії І-ОД №004569, виданого Вилківською міською радою 29.03.2002 року.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Вилківської міської ради 13.12.2012 року за Держаним підприємством «Морський торговельний порт Усть-Дунайськ» зареєстровано 72/100 частин комплексу будівель та споруд загальною площею 1833,6 кв.м., що складаються з : літ. «А» - адмінбудівля, літ. «В» - прохідна, літ. «Г» - каса, літ. «Д» - убиральня, літ. «Е» - склад, літ. «Ж», «З» - вагончики, літ. «И» - адмінбудівля, літ. «К» - склад, літ. «Л» - котельна, літ. «М» - гараж, №1-16, І-ІІІ надвірні споруди. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, наразі це свідоцтво скасоване Господарським судом Одеської області через те, що у ньому власником майна мало бути зазначено державу, але на його думку, вказаний документ підтверджує право власності позивача на спірне майно.

При ухваленні рішення судом застосовано наступні норми права:

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав його у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто, суд повинен встановити обставини, що майно вибуло з володіння власника або володіння особи, якій воно було передано власником у користування в силу зазначених обставин, а також, що набувач придбав це майно за відплатним договором і що він не знав і не міг знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала право його відчужувати.

В пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Пленум № 5) роз'яснено, що відповідно до положень частини 1 статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині 1 статті 388 ЦК України.

Таким чином, захист порушеного права можливий шляхом звернення з віндикаційним позовом, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Разом із тим, віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном.

Згідно з пунктом 23 Пленуму № 5 відповідно до статті 387 ЦК України та частини 3 статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Тобто, віндикаційна вимога це вимога власника, який не володіє майном пред'явлення до не власника цим майном володіючим.

Разом з цим, право власності ОСОБА_2 на час розгляду справи ніким не оспорено, реєстрація права власності не скасована, документи, на підставі яких відповідач набув право власності, в судовому порядку не оспорені та не скасовані.

Фактично позивачем завлено дві взаємовиключні вимоги, оскільки майно має право витребувати лише власник, а право власності на відповідне майно у позивача на момент розгляду справи виходячи з положень ст. 182 ЦПК України відсутнє

Оскільки на час укладення договору купівлі-продажу позивач не був власником майна, твердження його про те, що спірне майно вибуло із володіння власника поза його волею є безпідставними, а відсутність цієї ознаки виключає застосування ст. 388 ЦК України, в звязку з чим, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі ст. ст. 16, 182, 388, 392 ЦК України та керуючись ст. ст. 2, 6-13, 81, 89, 258, 264-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 інфраструктури України до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, Державне підприємство «Морський торговельний порт «Усть-Дунайськ», виконавчий комітет Кілійської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та витребування його у добросовісного набувача відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25.01.2019 р.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_6