Провадження №2/760/3444/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 січня 2019 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого-судді - Лазаренко В.В.
за участю секретаря- Каліщук М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-і особи: ТДВ Страхова компанія «Альфа Гарант», Товариство з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська страхова компанія «Сова» про відшкодування шкоди, суд
Позивач звернулась до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 31`690, 87 гривень матеріального збитку, завданого йому пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце з вини відповідача.
Посилається в позові на те, що 17 лютого 2017 року на пл. Перемоги, 2 в м. Києві відповідач,керуючи автомобілем марки «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ауді», д.н.з. НОМЕР_3, який належить йому на праві власності, внаслідок чого належний йому автомобіль зазнав механічних пошкоджень.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за Полісом № 1885273 в ТДВ Страхова компанія «Альфа Гарант».
Для відновлення пошкодженого автомобіля він звернувся до станції технічного обслуговування - ДП «Ауді Центр Віпос», акредитованої на проведення ремонту автомобілів даної марки, де був придбаний його автомобіль та проходив технічне обслуговування.
01 червня 2017 року він звернувся до ТДВ Страхова компанія «Альфа Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак за результатами розгляду його заяви страховою компанією було прийнято рішення про виплату лише 4`949, 99 гр.
Тобто, реальну вартість робіт, пов`язаних з ремонтом автомобіля, страхова компанія не відшкодувала, припинивши розгляд його заяви.
Виходячи з цього, просить стягнути решту невідшкодованої суми з відповідача, як винної особи в ДТП.
Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву, якою просить розглядати справу в його відсутності.
Проти ухвалення заочного рішення в справі не заперечує.
Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.
Про причини неявки суд до відома не поставили.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Представники 3-х осіб судове засідання також не з`явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неяки суд до відома не поставили.
Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Судом встановлено, що 17 лютого 2017 року на пл. Перемоги, 2 в м. Києві сталася дорожньо-транспорна пригода за участю автомобілів: «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням відповідача, та «Ауді», д.н.з. НОМЕР_3, який належить позивачу на праві власності.
Внаслідок ДТП належний на праві власності позивачу автомобіль зазнав механічних пошкоджень.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2017 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за Полісом № 1885273 в ТДВ Страхова компанія « Альфа Гарант» / а.с. 7 - 15 //
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК.
Такими чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Звертаючись до суду, позивача зазначив, що з вказаної суми ТДВ Страхова компанія «Альфа Гарант» було відшкодовано лише 4`949, 99 гривень.
Тобто, не відшкодованими залишається 31`690, 87 гривень.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої, джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як зазначено вище, загальна сума завданих позивачу збитків становить 36`640, 86 гривень.
Виходячи з виплачено позивачу суми страхового відшкодування, решта суми в розмірі 31`690, 87 гривень підлягає стягненню з на користь позивача з відповідача.
Що стосується обраного позивачем способу захисту суд виходить з наступного.
Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держвні і суспільні інтереси у спосіб, визнаечний законом або договором.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Враховуючи зміст заявлених вимог, встановлені судом на підставі наданих доказів обставини у сукупності із наведеними нормами законодавства, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь суми завданої з його вини шкоди.
При цьому суд виходить з того, що передбаченим п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права є бути примусове виконання обов'язку в натурі.
Зобов'язання відповідача перераховувати кошти третім особам або вносити їх в касу третіх осіб не є тим способом захисту, який визначено законом а тому не може бути застосований судом.
Згідно з ч. 1, п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 640, 00 гр. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 20, 22,1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 6, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_4 /на користь ОСОБА_1 / АДРЕСА_2, ІН НОМЕР_5 / 31`690 (тридцять одну тисячу шістсот дев'яносто) гривень 87 копійок в відшкодування шкоди та 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 22.01.2019.

Суддя В.В.Лазаренко