ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

15 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/1493/18

Головуючий у першій інстанції - Кочура О. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/945/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Лакіза Г.П., Скрипки А.А.,

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новгород-Сіверського районного суду Черніцгівської області від 22 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Кочура О.О.), ухвалене о 14 год. 19 хв. у м.Новгород-Сіверський,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 15847,23 грн за кредитним договором №б/н від 19.10.2012 року, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 2975,45 грн, за відсотками за користування кредитом - 2697,69 грн, за пенею - 8943,27 грн, а також штрафів - 500 грн (фіксована частина), 730,82 грн (процентна складова). Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач вказував, що позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку і просить банк стягнути в судовому порядку.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Черніцгівської області від 22 квітня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що положення п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг є нікчемним в частині зміни в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК. З огляду на зазначене, суд вважав недостовірним розрахунок боргу, наданий позивачем в обґрунтування позовних вимог, а отже позовні вимоги недоведеними. Крім того, суд вважав безпідставним нарахування процентів після збігу строку дії кредитної картки. Також суд, до вимог позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту, застосував строк позовної давності, оскільки право пред`явити вимогу про повернення всієї суми кредиту виникло у позивача згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України та ч. 1,5 ст. 261 ЦК України відразу після несплати чергового обов`язкового мінімального платежу, передбаченого договором.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. За позицією позивача, закінчення строку дії картки не свідчить про припинення договірних відносин між банком та позичальником. Крім того,посилання суду першої інстанції на пропуск строку позовної давності свідчить про неповне з`ясування обставин справи під час дослідження доказів та невідповідність висновків суду цим обставинам. Банк вважає, що в даному випадку підлягали задоволенню вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками нарахованими в межах останніх трьох років, які передували зверненню до суду з цим позовом. АТ КБ «ПриватБанк» не погоджується з висновком суду, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за відсотками не доведені належними та допустимими доказами, оскільки у випадку незгоди з наданим банком розрахунком, суд повинен був провести власний розрахунок та навести аргументи на спростування розрахунку наданого позивачем.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що19 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (згодом перейменовано на АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (без номеру), за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с.7,8). Згідно вказаної заяви позичальник виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» «30 днів пільгового періоду». Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, також вона підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку.

З наданої АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду довідки вбачається, що ОСОБА_1 відповідно до договору про надання банківських послуг від 19.10.2012 року було надано одну кредитну картку за № НОМЕР_1 , дата відкриття - 19.10.2012, строк дії до квітня 2016 року.( а.с.64)

ОСОБА_1 факт отримання у 2012 році кредитної картки і користування нею до березня 2016 року не заперечує, про що нею зазначено у відзиві на позовну заяву.

Позивач в якості доказу отримання картки відповідачем надав суду скріншот з програмного комплексу банку, яким підтверджується факт отримання ОСОБА_1 кредитної картки 19.10.2012 року.

Відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку відкритому для обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 , яку було видано АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 згідно її заяви від 19.10.2012 року відповідачка активно користувалася кредитними коштами наданими банком. Останнє зняття коштів відбулось 12 березня 2016 року, у сумі 0.33 гривень, яке було проведено автоматично шляхом переведення коштів на іншу картку № НОМЕР_2 в зв`язку з розірванням договору. В подальшому починаючи з 10.10.2016 року здійснювалась оплата частинами «5 покупка товару» до 13.02.2017 року, зазначені суми погашались автоматично з карток: № НОМЕР_2 ,№ НОМЕР_3 , а також по договору SAMDN52**0157, а потім знову проводились оплати частинами «5 покупка товару».

З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 1травня 2016 року заборгованість по кредиту у ОСОБА_1 відсутня, і виникла лише в жовтні 2016 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до п.1.1.1.76 та п.1.1.3.1.8. Правил та Умов надання банківських послуг в Приват Банку платіжна карта є ідентифікаційним засобом та інструментом для здійснення операцій, визначених чинним законодавством та договором між банком і клієнтом. Клієнт має право подовжити термін дії картки з новою датою закінчення терміну дії.

Також п. 1.1.7.11 зазначених Правил та Умов передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Аналізуючи обставини справи, надані сторонами докази та враховуючи характер спірних правовідносин, норми права які їх регулюють, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження отримання котів саме ОСОБА_1 шляхом безготівкового списання коштів суду не надано. Натомість колегія суддів апеляційного суду бере до уваги, що строк дії картки, яку було видано ОСОБА_1 закінчився у квітні 2016 року, інших карток відповідачка не отримувала, у виписці по рахунку який відкрито для обслуговування ОСОБА_1 зазначено, що 12 березня 2016 року кошти сумі 0.33 гривень переведено автоматично шляхом переведення коштів на іншу картку № НОМЕР_2 в зв`язку з розірванням договору, подальше зняття коштів відбувається автоматично шляхом розрахунку за придбаний товар та погашення заборгованості також автоматично з зазначенням лише перших двох цифр картки та останніх двох цифр картки з якої відбувається погашення, доказів можливості отримання коштів клієнтом без наявності активованої картки не надано, тобто вказані дії свідчать про припинення договірних відносин між позивачем та відповідачем, та некоректне використання рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_1 з боку банку.

Висновки суду першої інстанції про наявність заборгованості по тілу кредиту не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах, а отже застосування строку позовної давності до вказаних вимог є помилковим. Відсутність заборгованості по тілу кредиту автоматично спростовує позицію банку про наявність заборгованості по відсотках.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, враховуючи викладене в сукупності, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині підстав відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 квітня 2019 року змінити в частині підстав відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: