П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року м. Київ

справа № 755/14976/16-ц

провадження №22-ц/824/505/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва про відмову у відстрочці виконання судового рішення, яка постановлена 8 листопада 2018 року в складі судді Катющенко В.П.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТФС - Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про відстрочку виконання судового рішення - постанови Апеляційного суду м.Києва від 31 травня 2018 року у справі за позовом ТОВ «ТФС-Україна»до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків.

Обґрунтовуючи свою заяву, ОСОБА_2 посилався на те, що він перебуває у складному фінансовому становищі, оскільки два роки тому втратив роботу, протягом цього часу не може працевлаштуватися, у нього відсутні будь-які інші доходи. Зазначені обставини роблять неможливим виконання судового рішення на цей час. З метою виконання рішення він уклав договір позики, відповідно до якого він отримає в борг 700000 грн., за рахунок цих коштів має намір сплатити заборгованість.

Посилаючись на зазначені обставини, просив відстрочити виконання постанови Апеляційного суду м.Києва до 30 вересня 2019 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 8 листопада 2018 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ТОВ «ТФС - Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків .

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник відповідача - адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву відповідача про відстрочку виконання судового рішення.

В апеляційній скарзі посилався на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначав, що постановляючи ухвалу про відмову у відстрочці виконання судового рішення, суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи, посилався на неналежні докази та не врахував виняткові обставини, які унеможливлюють негайне виконання судового рішення відповідачем.

Крім того, при постановленні ухвали суд необґрунтовано послався на те, що відповідач не надав доказів про звернення до центру зайнятості за пошуком роботи, так як жодна правова норма не зобов'язує здійснювати пошук роботи саме в такий спосіб. Такий висновок суду не спростовує доводи ОСОБА_2 щодо неможливості знайти роботу та відсутність у нього будь-якого іншого доходу.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватний виконавець ВО м. Києва Варава Р.С. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції як законну і обґрунтовану залишити без змін.

Також, до суду апеляційної інстанції надійшов відзив від представника ТОВ «ТФС-Україна», який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначав, що суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову у відстрочці виконання судового рішення з дотриманням вимог чинного законодавства. Вважає, що підстави, на які посилається відповідач, не ускладнюють або не унеможливлюють виконання рішення, оскільки у власності боржника знаходиться квартира, на яку може бути звернуто стягнення, що дозволить виконати судове рішення.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ТОВ «ТФС-Україна» - Крупка М.П. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив постановлену судом першої інстанції ухвалу залишити без змін як законну і обґрунтовану.

Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Варава Р.С. в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 6 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ТФС - Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2018 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 6 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ТФС - Україна» заподіяну шкоду у розмірі 682 996 грн. 57 коп. та судовий збір у сумі 25 612 грн. 38 коп.

Постановою Верховного Суду від 16 серпня 2018 року постанову Апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2018 року залишено без змін.

21 червня 2018 року приватним виконавцем Виконавчого округу м.Києва Варавою Р.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 56651085) по виконанню виконавчого листа № 2/755/2428/18, виданого 20 червня 2018 року Дніпровським районним судом м.Києва.

Крім того, судом установлено, що 29 червня 2018 року на виконання судового рішення ОСОБА_2 було сплачено на користь ТОВ «ТФС-Україна» суму в розмірі 700 грн., в подальшому було сплачено також 250 грн., а також сплачено 250 грн. в рахунок сплати судового збору. Також, 6 листопада 2018 року ОСОБА_2 здійснено часткову оплату основного боргу на виконання судового рішення у розмірі 2000 грн., та 7 листопада 2018 року - 500 грн.

20 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_6 зобов'язується передати у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 700000 грн., з метою виконання ОСОБА_2 судового рішення (постанови) Апеляційного суду м.Києва від 31 травня 2018 року по справі № 755/14976/16-ц по сплаті суми богу на користь позивача по вказаній судовій справі. Передачу всієї суми грошей (суми позики) має бути здійснено позикодавцем позичальнику не пізніше 1 серпня 2019 року.

Постановляючи ухвалу про відмову у відстрочці виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що норми чинного законодавства допускають відстрочення виконання рішення лише у виняткових випадках, натомість відповідачем ОСОБА_7 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, що утруднюють виконання рішення суду, а його посилання на неможливість працевлаштуватися не дають підстав уважати зазначену обставину винятковою та такою, що ускладнює або робить неможливим виконання рішення суду. Крім того, можливість отримання заявником позики в майбутньому не може бути підставою для відстрочки виконання рішення суду.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї , її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Виходячи із вимог даної норми, відстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов'язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством.

Таким чином, підставою для відстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про відстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача.

Відсутність у ОСОБА_2 протягом останніх двох років роботи, неможливість працевлаштуватися не є тими обставинами, які виникли та існують поза волею боржника. Сама по собі відсутність у заявника доходу, за наявності у нього іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, не є тією обставиною, що ускладнює виконання рішення.

Крім того, факт укладення договору позики, за умовами якого передбачається надання коштів у борг в майбутньому, не може бути враховано як підстава для відстрочення виконання рішення, оскільки наміри боржника за рахунок отриманих в борг коштів виконати рішення суду в майбутньому не ускладнюють виконання рішення на даний час.

Оскільки обставин, на які посилається ОСОБА_2 не є такими, що ускладнюють виконання рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Доводи, які викладені в апеляційній скарзі представником відповідача - адвокатом ОСОБА_3, є аналогічними її обґрунтуванню у заяві про відстрочення виконання судового рішення та отримали судом першої інстанції належну правову оцінку.

Інших доводів, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо необґрунтованості та безпідставності поданої заяви, апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 371,367, 374, 375, 381-384, 390, 435 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 8 листопада 2018 року про відмову у відстрочці виконання судового рішення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 24 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус