Ухвала

03 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 521/11494/16-ц

провадження № 61-12941ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2018 року ухвалену у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Калараша А. А., Заїкіна А. П. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

30 червня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Позов мотивовано посиланням на те, що 09 грудня 2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 910.12442, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 62 790,58 грн, зі сплатою 16,99 відсотків річних, строком до 12 вересня 2016 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 01 березня 2012 року сторони уклали договір застави транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ», модель «211540-110-30», 2011 року випуску.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 березня 2017 року залучено до участі у справі, як співвідповідача, ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, позивач, з урахуванням зміни предмету позову, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 59 936,73 грн. В рахунок погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 , звернути стягнення на користь ПАТ «Ідея Банк» на предмет застави, який належить ОСОБА_1 , а саме: транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі 211540-110-30, держаний номерний знак НОМЕР_1 , 2011 року випуску, шляхом продажу зазначеного автомобіля. Вилучити у ОСОБА_1 транспортний засіб, який є предметом застави та передати ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року позов ПАТ «Ідея Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 59 936,73 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позову, в частині вимог до ОСОБА_1 , відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» - задоволено частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року скасовано в частині відмови у зверненні стягнення на предмет застави. Ухвалено у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» задоволено.

У рахунок погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави, автомобіль «ВАЗ», моделі

«211540-110-30», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі-покупцю, від імені власника, за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надано ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах МВС України та всіх інших державних та недержавних органах та установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі або їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб та особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо).

Вилучено у ОСОБА_1 автомобіль «ВАЗ», моделі «211540-110-30»,

2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є предметом застави, та передано ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації.

В решті рішення суду залишено без змін.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2018 року, у якій він просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2019 касаційну скаргу було залишено без руху у зв`язку із пропуском строку на касаційне оскарження, надано заявнику строк для звернення до Верховного Суду з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку та надання доказів на підтвердження дати отримання оскаржуваної постанови до 16 серпня 2019 року.

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження до якого додано докази на підтвердження дати отримання оскаржуваної постанови апеляційного суду.

Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши наведені доводи та вивчивши надані докази, вважаю, що клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в цій справі є звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі

59 936,73 грн.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Одеської області від

31 липня 2018 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Одеської області від 31 липня

2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 31 липня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик