ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 січня 2019 року

м. Харків

справа № 640/16902/18

провадження № 22-ц/818/46/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О. О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року, постановлену у складі судді Золотарьової Л.І., -

у с т а н о в и в :

У серпні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 10.08.2012 року між банком та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір банківського обслуговування, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 5000 грн. та зобов'язалась сплачувати проценти за користування кредитом, а також інші, передбачені договором платежі.

Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе за вказаним договором зобов'язань належним чином не виконала, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 12139 грн. 28 коп. та 1762 грн. судового збору.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, а ухвалою цього ж суду від 12 листопада 2018 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначив, що 25 вересня 2017 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, але її зобов'язання за укладеним договором кредиту у такому випадку не припиняються, залишаються за нею як за фізичною особою, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді, пперевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що 10.08.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у вигляді кредитного ліміту з відкриттям поточного рахунку, остання приєдналась до «Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку», які разом із заявою позичальника складають договір банківського обслуговування.

25 вересня 2017 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом у вересні 2018 року.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався вимогами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки кредитний договір було укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 з метою обслуговування банківського рахунку, який використовується у підприємницькій діяльності останньої.

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов'язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Фізична особа, яка мала статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Отже, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов'язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підстав для закриття провадження у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриваБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 січня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова