ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3638/19 Справа № 181/1108/18 Суддя у 1-й інстанції - Юр'єв О. Ю. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позово до ОСОБА_2 про розподіл спадщини.

Позов мотивований тим, що 28 грудня 2014 року помер його батько ОСОБА_3 Після його смерті залишилась спадщина у вигляді двох земельних ділянок призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 6,222га та 6,397га, які розташовані на території Демуринської селищної ради. Заповітним розпорядженням ОСОБА_3 заповів позивачу земельну ділянку площею 6,222га, на яку 29 грудня 2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а на земельну ділянку площею 6,397га заповіт не складався. Крім ОСОБА_1 спадкоємцями першої черги являється мати позивача ОСОБА_4 та його брат ОСОБА_2, яка користь останнього ОСОБА_4 зробила відмову від своєї частки у спадщині, а брат позивача не бажає здійснювати розподіл земельної ділянки.

Позивач за уточненими позовними вимогами просить суд розподілити спадщину померлого батька у вигляді земельної ділянки площею 6,397га, яка розташована на території Демуринської селищної ради та визнати за ним право власності на 1/3 частку цієї земельної ділянки, що складає 2,132га.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 як спадкоємець після смерті батька ОСОБА_3, померлого 28 грудня 2014 року, має право та можливість поза судовим порядком оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, якою за часи свого життя володів спадкодавець і реалізувати своє право на оформлення спадкового майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що свідоцтвом про народження серії ЯЕ №543348, виданого Володимирським С/ЗАГС 21 липня 1954 року, актовий запис №43, ОСОБА_1 народився 13 червня 1954 року, батьком якого записано ОСОБА_3, а матірю ОСОБА_4

Згідно Державних актів на право приватної власності на землю серії IV-ДП №092876 та №083948, виданих на підставі рішення 22 сесії XXIII скликання Демуринської селищної ради народних депутатів №120 від 03 квітня 2001 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельні ділянки, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площами 6,222 га та 6,397 га, які розташовані на території Демуринської селищної ради. Акти зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №308 та №742 відповідно.

Згідно свідоцтва про смерть серії I-КИ №614625 виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Межівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 10 квітня 2015 року, актовий запис №2, ОСОБА_3 помер 28 грудня 2014 року.

Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області 29 грудня 2015 року, спадкова справа №70/2015, зареєстрованого в реєстрі за №1732 підтверджується, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 у вигляді земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,222га, яка розташована на території Демуринської селищної ради, кадастровий номер::01:003:0277 є його син ОСОБА_1

З витребуваної судом спадкової справи, вбачається, що син спадкодавця ОСОБА_1 спадщину за заповітом у вигляді земельної ділянки після смерті ОСОБА_3 приймає та після спливу шестимісячного строку просить видати йому свідоцтво про право на спадщину. Про наявність іншої земельної ділянки відомостей від останнього до нотаріуса не надано. Додатково вказано, що спадкоємцем першої черги є його брат ОСОБА_2 та дружина спадкодавця ОСОБА_4

Заповітом підтверджується, що ОСОБА_3 на випадок смерті зробив розпорядження, яким заповів ОСОБА_1 земельну ділянку призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,222га, яка розташована на території Демуринської селищної ради.

Заявою ОСОБА_2 відповідача по справі, яка адресована приватному нотаріусу Межівського районного нотаріального округу 23 червня 2015 року підтверджується, що спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 він приймає та після спливу шестимісячного строку просить видати йому свідоцтво про право на спадщину. Крім нього спадкоємцем першої черги зазначено його брата ОСОБА_1 та дружина спадкодавця ОСОБА_4, яка відмовляється від належної їй частки на користь ОСОБА_2, що додатково підтверджується відповідною заявою засвідченою головою виконкому Демуринської селищної ради, зареєстрованої в реєстрі за №63 від 25 червня 2015 року.

Згідно свідоцтва про народження серії II-УР №348125, виданого Демуринською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області 30 квітня 1960 року, актовий запис №22, ОСОБА_2 народився 17 квітня 1960 року, батьком якого записано ОСОБА_3, а матірю ОСОБА_4 Останні перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується повним витягом з Державног реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та свідоцтвом про одруження.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 як спадкоємець після смерті батька ОСОБА_3, померлого 28 грудня 2014 року, має право та можливість поза судовим порядком оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, якою за часи свого життя володів спадкодавець і реалізувати своє право на оформлення спадкового майна.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є сином померлого ОСОБА_3, а отже першочерговим спадкоємцем за законом, а відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто, що позивачем і було зроблено, та в матеріалах справи наявна постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав не надання правовстановлюючих документів на майно.

Тобто позивач скористався своїм правом на звернення до нотаріуса подавши відповідну заяву, але суд першої інстанції на це уваги не звернув та помилково вважав, що нотаріусу в даному випадку необхідно подавати заяви по кожному об'єкту нерухомості окремо.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду як таке, що ухвалене без дотримання зазначених вище вимог законодавства підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спадщини задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1) право власності в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_3, який помер 28 грудня 2014 року, на 1/3 частини земельної ділянки загальною площею 6,397 га, що розташована та території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області та складається із земельної ділянки площею 5,0980 га кадастровий номер :01:003:0396 та земельної ділянки площею 1,2990 кадастровий номер :01:003:0397.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1838,08 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_5