Дата документу 22.01.2019
Справа № 320/5615/18
№2/320/251/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про звільнення від сплати заборгованості з виплати аліментів та стягнення грошової суми,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - адвокат ОСОБА_4,

представник третьої особи - Катюков В.М.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить звільнити її від сплати заборгованості по аліментам в сумі 29 965,00 гривень, яка нарахована на підставі виконавчого листа №815/1053/2012 від 01.03.2012 року, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь безпідставно отримані кошти в сумі 13 473 гривні та сплачений судовий збір у розмірі 704,80 гривні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.03.2012 року з неї стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.01.2012 року та до досягнення дітьми повноліття. Позивач вказує, що із заявою про примусове виконання вказаного рішення суду відповідач звернувся до державної виконавчої служби 09 січня 2018 року, тобто майже через шість років після винесення судом рішення. Виконавчою службою станом на 21.05.2018 року нарахована заборгованість по сплаті аліментів в сумі 47 448,00 грн., за період, починаючи з 30.12.2012 по 01.12.2017. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 13 квітня 2018 року, залишеного без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2018 року, з позивача на користь ОСОБА_3 припинено стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7, починаючи з 27 грудня 2016 року. Виконавчий лист №815/1053/2012 від 01.03.2012 після повного погашення заборгованості по аліментам за цим листом станом на 27 грудня 2016 року, підлягає відкликанню, стягнення за виконавчим листом припиненню. Таким чином, позивач зазначає, що, враховуючи рішення суду про припинення стягнення аліментів з 27 грудня 2016 року, розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 30.12.2012 по 27.12.2016 складає 29 965 грн. Державним виконавцем, всупереч вимогам ч.ч.1,2 ст.194 СК України, нарахована заборгованість по аліментам, починаючи з 30 грудня 2012 року, тобто за весь минулий час, що передував пред'явленню виконавчого листа до виконання 09 січня 2018 року. На думку позивача, таке нарахування заборгованості зі сплати аліментів є незаконним, оскільки вона не знаходилась у розшуку та не перебувала за кордоном, тому, у відповідності до вимог ст. 194 СК України, заборгованість не може бути стягнута за весь минулий час, починаючи з грудня 2012 року. Заборгованість у розмірі 29 965,00 грн. утворилась за час, коли стягувач не пред'являв виконавчого листа до виконання добровільно протягом тривалого строку, а звернувся до ВДВС із заявою тільки 09 січня 2018 року. Таким чином, позивач вважає, що дана сума заборгованості виникла з вини відповідача, який умисно не пред'явив виконавчий документ до виконання з часу прийняття рішення про стягнення аліментів. В той же час, у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 за місцем роботи позивача, з її заробітної плати на користь відповідача було перераховано кошти в сумі 13 473,83 грн., в рахунок сплати аліментів та заборгованості за виконавчим листом №815/1053/2012 від 01.03.2012. Позивач вказує, що в тому разі, якщо її буде звільнено судом від сплати заборгованості по аліментам, підстава, на якій відповідач отримував кошти відпаде, тому він зобов'язаний повернути утриману з її заробітної плати грошову суму в розмірі 13 473 грн. 83 коп.

09.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

10.09.2018 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа.

Ухвалою суду від 13.09.2018 року у зв'язку з тим, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 10.10.2018 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з'явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує. Відповідно до наданого письмового відзиву представник відповідача зазначив, що дійсно 29 листопада 1997 року між сторонами був зареєстрований шлюб, і від даного шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. У 2010 році шлюб між сторонами було розірвано, а з 2012 року було прийнято Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області у цивільній справі №815/1053/2012 рішення про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання їх неповнолітніх доньок, так як неповнолітні діти після розлучення батьків залишилися мешкати разом з батьком. Сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.01.2018 року становить 47 448,00 гривень. Відповідач у справі підтверджує, що його спільна з позивачем неповнолітня донька - ОСОБА_7, дійсно з грудня 2016 року по теперішній час мешкає разом зі своєю матір'ю. Відповідач відповідно до рішення суду регулярно сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 для утримання доньки - ОСОБА_7 у розмірі ? частини та заборгованості по сплаті даних аліментів не має. Представник відповідач зазначає, що у позивача є заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_3 саме для утримання обох доньок. Навесні 2018 року позивач вже зверталася до суду з позовом про припинення стягнення аліментів та відкликання виконавчих листів, але 13 квітня 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у цивільній справі за №320/1072/18, частково задовольнив її вимоги. Підставою для часткового задоволення позовних вимог стало саме те, що вона мала на день прийняття рішення суду заборгованість перед відповідачем зі сплати аліментів. У рішенні зазначено про відкликання виконавчих листів тільки після повного погашення заборгованості. Таким чином, представник відповідача просить відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних матеріалів справи на розсуд суду, також долучено довідку про залишок боргу станом на 28.11.2018 року в розмірі 10805,09 гривень.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

29 червня 2010 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.9), після розірвання шлюбу позивачка змінила прізвище на «Янель».

Сторони є батьками неповнолітньої - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7).

Суд встановив, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.03.2012 року з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доході) відповідача щомісячно, але не менше 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.01.2012 року та до досягнення дітьми повноліття.

У зв'язку з тим, що неповнолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року з ОСОБА_2 були стягнені аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_7, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 27 грудня 2016 року і до досягнення донькою повноліття (а.с.14).

Судом встановлено, що на теперішній час неповнолітня дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає разом із позивачем ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні. Друга донька сторін - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, вже є повнолітньою, а тому, стягнення аліментів на її утримання припинено відповідно до вимог закону та виконавчого листа.

У зв'язку з викладеними обставинами, оскільки неповнолітня донька сторін ОСОБА_7 проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, тобто, змінилися сімейні обставини платника та одержувача аліментів, тому рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 13.04.2018 року припинено стягнення з позивачки на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 грудня 2016 року.

У вказаному рішенні суду зазначено, що виконавчий лист № 815/1053/2012 від 01.03.2012 після повного погашення заборгованості зі сплати аліментів за цим листом станом на 27 грудня 2016 року слід відкликати, стягнення за виконавчим листом припинити.

Таким чином, з огляду на викладене, позивач зобов'язана була сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, починаючи з 30.01.2012 року до повноліття дітей, але не більше, ніж до 27 грудня 2016 року, коли за рішенням суду припинено стягнення з неї аліментів на користь відповідача.

Згідно з наданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості боржника по аліментам від 19.07.2018 року, на підставі заяви стягувача від 09.01.2018 року, аліменти розраховані, починаючи з 30.01.2012 року. Заборгованість позивача з 30.01.2012 року по 27.12.2016 року складає 35956,00 гривень на 1 дитину. З урахуванням сплачених у добровільному порядку сум - 13473,83 гривні, заборгованість станом на 27.12.2016 року становить 22482 гривні 17 копійок (а.с.29-30).

Судом встановлено, що вказаний розрахунок сторонами виконавчого провадження не оскаржувався.

Відповідно до ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що заборгованість зі сплати аліментів неправомірно обрахована, починаючи з 30 грудня 2012 року, тобто за весь минулий час, що перевищує трирічний строк, встановлений ч.1 ст.194 СК України, що передував пред'явленню виконавчого листа до виконання 09 січня 2018 року, оскільки заборгованість виникла з вини відповідача, який умисно не пред'явив виконавчий документ з часу прийняття рішення суду про стягнення аліментів.

Вказані посилання позивача суд не бере до уваги та вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 194 СК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

У той же час згідно із положеннями частини третьої статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів (у тому числі у справах про стягнення аліментів) може бути пред'явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист був пред'явлений до виконання відповідачем у січні 2018 року, тобто в межах строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

Пред'явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але в межах строку на його пред'явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов'язку сплачувати заборгованість з аліментів. Крім того, позивач знала про свій обов'язок сплачувати аліменти у визначеному в рішенні суду від 01.03.2012 року розмірі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вищезазначеному, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, що мають істотне значення, які б могли бути підставою для звільнення її від сплати заборгованості за аліментами за період з 30.01.2012 року по 27.12.2016 року, відтак відсутні підстави для звільнення її від сплати вказаної заборгованості, а також для стягнення з відповідача на її користь вже сплачених сум аліментів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними, не підтверджуються зібраними у справі доказами, а відтак не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України у зв'язку з повною відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.12, 13, 76, 80, 81, 95, 258, 259, 265, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення від сплати заборгованості з виплати аліментів та стягнення грошової суми - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1, РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач - ОСОБА_2, РНОКПП - НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_4, адреса для листування: АДРЕСА_4.

Третя особа - Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Вакуленчука, б.99.

Повний текст рішення складений 22 січня 2019 року.

СУДДЯ: Т.В.Юрлагіна