Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3873/18
Провадження №: 2/332/124/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого - судді Андрюшиної Л.А. за участю секретаря судового засідання Ковтуна В.І., представника позивача Шиян Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу №332/3873/18 (провадження №2/332/124/19) за позовом органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно її малолітніх дітей - дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В обґрунтування позову зазначено, що малолітні діти перебувають на профілактичному обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради, як такі, що опинились у складних життєвих обставинах по причині неналежного виконання матір*ю батьківських обов*язків. Відомості про батька дитини ОСОБА_3 внесені до свідоцтва про народження відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Батько дитини ОСОБА_4 помер. Малолітня ОСОБА_3 із самого народження проживає з бабусею ОСОБА_5, яка її утримує, опікується нею. Малолітній ОСОБА_4 з 2017 року проживає з бабусею ОСОБА_6, яка ним опікується та утримує його. 20.09.2018 року до відділу по Заводському району служби(управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат» щодо стану виконання батьківських обов'язків матір»юОСОБА_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_4. З повідомлення стало відомо, що матір дитини виконанням батьківських обов'язків нехтує, вихованням та утриманням сина не займається, жодного разу до дитини в навчальний заклад не приїздила, успіхами в навчанні та станом здоров»я не цікавилася, на батьківські збори не з»являлася, участі в житті освітнього закладу не приймала. Також адміністрація закладу зазначила, що в травні 2017 року матір дитини знаходячись в стані алкогольного сп»яніння перешкоджала влаштуванню дитини до дошкільного відділення, вчинила сварку з батьком дитини та бабусею. Відповідач ОСОБА_7 самоусунулась від виконання своїх батьківських обв»язків, дітей не відвідує, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, фізичним та розумовим розвитком не займається, життям не цікавиться. Питання щодо стану виконання матір»ю ОСОБА_2 батьківських обов'язків відносно її малолітніх дітей було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради 20.09.2018 року за участю бабусь ОСОБА_5., ОСОБА_6 та малолітньої ОСОБА_3. На засіданні комісії на підставі зібраних доказів про невиконання відповідачем ОСОБА_2 своїх батьківських обов*язків органом опіки ухвалено висновок про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно двох малолітніх дітей: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник позивача Шиян Н.В., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог надала суду пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві та висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання, про дату, час і місце якого повідомлена своєчасно та в установленому законом порядку, що підтверджується її розпискою в отриманні поштового повідомлення(а.с.102),не з*явилася, відзиву на позов не надала. Через канцелярію суду надійшла письмова заява відповідача ОСОБА_2, відповідно до змісту якої, вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх дітей - ОСОБА_3 і ОСОБА_4. Просить розглянути справу у її відсутності. Позов органу опіки підтримує(а.с.43).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача - органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Заводському району Шиян Н.В., яка діє на підставі довіреності, допитавши свідків, вислухавши думку малолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані по справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 і її батьками зазначені: батько ОСОБА_8, мати - ОСОБА_2(а.с.10). Реєстрація народження проводилась відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що підтверджується інформацією Заводського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області(а.с.17). ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_11 і його батьками зазначені: батько ОСОБА_9, мати - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3(а.с.22). Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_12, про що зроблено відповідний актовий запис №2068(а.с.23).

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 31.07.2018 року, складеного на підставі заяви ОСОБА_5 щодо неналежного виконання батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3, в квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_5, разом із якою мешкає її онука ОСОБА_3 2005 року народження, зареєстрована, але фактично не мешкає ОСОБА_2. Житло знаходиться на 1 поверсі 5-поверхового будинку, складається з двох кімнат, кухні, коридору, сумісного санвузла. Дитина займає окрему кімнату, в якій наявні диван-малютка, шафа для одягу, письмовий стіл, комп*ютер, комод. Санітарно-гігієнічні умови задовільні, речі впорядковані(а.с.12).

Відповідно до акта обстеження умов проживання від 15.05.2018 року, складеного на підставі заяви ОСОБА_6 щодо неналежного виконання батьківських обов*язків ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4, в будинку АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_6 з чоловіком ОСОБА_10, разом з якими мешкає їх онук ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. Будинок складається з трьох кімнат, вітальні, кухні(їдальні), гостьової кімнати, сумісного санвузлу. Всі кімнати обладнані необхідними меблями та побутовою технікою. В будинку сучасний ремонт, прибудинкова територія впорядкована. санітарно-гігієнічні умови добрі, чисто та прибрано, речі впорядковані. Для виховання, розвитку та проживання дитини створено умови - у дитини окрема кімната, в якій є спальне місце, куточок для навчання, одяг і взуття. Проведено бесіду з бабусею. яка повідомила, що мати дитини мешкає окремо від дитини, не займається його вихованням, зловживає спиртними напоями. Під час бесіди з малолітнім ОСОБА_4 останній повідомив, що він мешкає із бабусею, свою матір він не бачить і з нею не спілкується, оскільки та пиячить(а.с.27).

Положеннями ч.7,8 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХII(789-12) від 27.02.1991 року та набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір»ю. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 15,18 вказаного Закону кожнадитинамає право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків, або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини(стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).Відповідно до вимог ст.ст. 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102 рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересам дитини і ці інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

З інформації за №2004/03-3 від 14.08.2018 року, наданої Запорізьким міським центром соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді вбачається, що було проведено соціальне обстеження родини ОСОБА_2, яка виховує малолітню ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, і встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 проживають бабуся ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка працює в Запорізькому міському територіальному центрі соціального обслуговування, і дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається у ЗНВК №67. Зі слів бабусі дитина мешкає разом із нею з трирічного віку, з матір*ю не спілкується, адреса проживання матері дитини невідома. ОСОБА_11 перебуває на обліку Центру як така, що опинилася в складних життєвих обставинах(а.с.18).

З інформації за №1678/03-3 від 03.07.2018 року, наданої Запорізьким міським центром соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді вбачається, що було проведено соціальне обстеження родини ОСОБА_2 і встановлено, що родина ОСОБА_2 з 04.07.2017 року перебуває на обліку як така, що опинилась в складних життєвих обставинах. На момент обстеження малолітній син ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою АДРЕСА_2 разом із бабусею ОСОБА_6, малолітня дочка ОСОБА_2 - ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 разом із бабусею ОСОБА_5. Для виховання та життя дітей створено всі умови, в наявності все необхідне для розвитку та навчання, в помешканнях дотримано санітарно-гігієнічні умови. Зі слів родичів, мати не бачиться із дітьми, не цікавиться їх розвитком, виплати одиноким матерям використовує не за призначенням, у зв*язку з чим спеціалістами Центру складено акт оцінки потреб дитини та передано до УСЗН ЗМР по Заводському району для призупинення виплати одиноким матерям. Членам родини роз*яснино та надано інформацію про діяльність і співпрацю із Центром. Від соціального супроводу відмовились, виявили бажання звертатися за потребою(а.с.21).

Згідно з інформацією комунального закладу «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» Запорізької обласної ради малолітній ОСОБА_4 навчається в освітньому закладі, знаходиться на неповному державному забезпеченні. Під час бесіди з вихователем встановлено, що ОСОБА_2 нехтує виконанням своїх батьківських обов*язків щодо виховання малолітнього сина ОСОБА_4, вихованням і утриманням ОСОБА_4 не займається, жодного разу в закладі дитину не відвідувала, успіхами його навчання та станом здоров*я не цікавилась, на батьківські збори не з*являється, участі в житті освітнього закладу не приймає. У 2017 році ОСОБА_2 одноразово відвідала школу-інтернат, та, перебуваючи у стані алкогольного сп*яніння, влаштувала скандал з чоловіком ОСОБА_9 і свекрухою ОСОБА_6.(а.с.19,20). Згідно з інформацією комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» малолітній ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 на диспансерному обліку не перебуває. Згідно записів в картці історії розвитку дитини (ф.112/о) за останній рік на прийом до медичних працівників зверталась бабуся, яка виконує рекомендації лікарів щодо лікування та спостереження дитини(а.с.26).

Згідно з інформацією комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» малолітня ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку, потребує нагляду педіатра, окуліста. Рекомендації щодо лікування та спостереження дитини виконує бабуся(а.с.15). З характеристики учениці 7-Б класу ЗНВК №67 ЗМР Запорізької області вбачається, що вихованням дитини ОСОБА_3 займається її бабуся ОСОБА_5, вона систематично відвідує батьківські збори, приймає в них активну участь, відповідально відноситься до всіх класних і шкільних справ. Мати ОСОБА_3, ОСОБА_2, не бере участі у житті і вихованні дочки, за останні два роки не цікавилась станом справ дочки у школі(а.с.16).

Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 04.07.2018 року до відділу по Заводському району служби(управління) у справах дітей, остання просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дочки ОСОБА_3.(а.с.14). З заяви ОСОБА_6 від 14.05.2018 року до відділу по Заводському району служби(управління) у справах дітей, остання просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її сина ОСОБА_4 з метою надання дитині відповідного статусу та призначення опікуна(а.с.28).

З письмового пояснення ОСОБА_2 від 07.06.2018 року вбачається, що вона працює без офіційного працевлаштування в чебуречній «Світлана» на Критому ринку, і вона має намір винайняти квартиру та забрати свого сина ОСОБА_4 від бабусі ОСОБА_6.(а.с.24). З ознайомлення щодо відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов*язків від 07.06.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9, яка проживає за адресою АДРЕСА_1, яка є матір*ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, письмово ознайомлена з відповідальністю за ухилення батьків від виконання батьківських обов*язків(а.с.25).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, у тому числі спору про позбавлення батьківських прав. Враховуючи, що малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилось 13 років, малолітньому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилось 7 років, суд приходить до переконання, що діти в такому віці, що вже здатні висловити свою думку щодо вирішення спору про позбавлення їх матері ОСОБА_2 батьківських прав.

Заслухана в судовому засіданні в присутності соціального педагога ОСОБА_14 малолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, суду пояснила, що вона з народження проживає разом із бабусею ОСОБА_5, до трьох років з ними проживала ще її мати ОСОБА_2, потім вона переїхала та з того часу вони фактично не бачаться і не спілкуються. Одного разу вони з бабусею зустріли матір біля магазину АТБ, остання повідомила, що в неї новий чоловік і у неї все добре. Все своє життя вона проживає із бабусею, яка про неї турбується, забезпечує її всім необхідним. Її матір зовсім про неї не піклується, жодного разу не приходила до школи, також не приймає участі в її житті та жодного разу не займалася її лікуванням. Декілька разів вона на вулиці бачила свою матір у стані алкогольного сп'яніння. Проти позбавлення її матері ОСОБА_2 батьківських прав вона не заперечує та вважає, що її матері не потрібно давати шанс виправитися, оскільки у неї було досить для цього часу, але вона своє ставлення до дітей не змінила.

Заслуханий в судовому засіданні в присутності соціального педагога ОСОБА_15 малолітній ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, суду пояснив, що на даний час проживає разом із бабусею ОСОБА_6 та дідусем, у яких йому добре. Його мати ОСОБА_2 відмовилась від нього, він майже її не бачить, не спілкується із нею, не знає її номера телефону.Також зазначив, що хоче і надалі проживати з бабусею та дідусем, які дбають про нього.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Згідно з принципом 2 вказаної Декларації дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Положеннями ч.5 ст. 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання, зокрема спору про позбавлення батьківських прав, на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району беручи до уваги, що матір протягом тривалого часу вихованням та утриманням дітей не займається, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно малолітніх батьківського піклування, родинний зв*язок з ними не підтримує, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 і дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.7).

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення можу бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її дочкою, з якою вона не підтримує стосунків. Коли її дочка народила ОСОБА_3, вони з чоловіком проживали разом із нею, але вихованням дитини займалася саме вона з самого початку. Вони проживали всі разом до досягнення дитиною трьох років, але увесь цей час подружжя пиячило, вчиняли нічні сварки. Оскільки особисто її не влаштовував спосіб життя дочки, вони вирішили піти проживати в інше місце, але дитину батьки залишили їй. До п*ятирічного віку дитини батьки іноді ще забирали ОСОБА_3 до себе, але згодом дитина почала скаржитися, що вони пиячать та ображають її. Через те, що батьки не влаштували дитину до дошкільного закладу, вона вимушена була брати дитину із собою на роботу. Потім, коли дитині виповнилося шість років, з*ясувалось, що мати не надала заяву до школи, тож, дитина не була влаштована до навчального закладу. Коли онука пішла до першого класу, мати тільки першій місяць турбувалась про неї, потім влаштувала скандал і вісім місяців взагалі не з*являлась. Дитина сама ходила до школи, сама була вдома. Коли онука хворіла, батьки не надавали матеріальної допомоги на її лікування. Згодом у її дочки ОСОБА_2 народилась друга дитина - син ОСОБА_17, якого вона також хотіла залишити на виховання у бабусі, але вона відмовилась, оскільки виховувати та утримувати двох малолітніх дітей не мала можливості. Після цього, її дочка ОСОБА_2, молодшу дитину залишила іншій бабусі, з якою ОСОБА_4 і проживає все своє життя. Вважає, що саме вона винна у ситуації, що склалася, оскільки сама була розлучена із батьком ОСОБА_2, все життя її оберігала, виховувала її не в суворості, тож дочка почала вживати алкогольні напої років з 15-ти. Померлий ОСОБА_9 є батьком обох дітей, але в свідоцтві про народження ОСОБА_3 він не вказаний як батько. На даний час матір дітьми не опікується, зовсім ними не цікавиться, у гості не приходить, школу не відвідує, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Її онука ОСОБА_3 також до матері ніяк не відноситься, просто знає, що десь в неї є матір і все. Під час випадкової зустрічі її дочка ОСОБА_2 висловилась, що їй байдуже, що її позбавлять батьківських прав, так як діти їй тільки заважають. На даний час вони не мають уявлення де саме проживає відповідач, чим вона займається.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що відповідач проживала однією сім*єю з її сином ОСОБА_9, який помер в березні 2018 року. Малолітній син відповідача ОСОБА_17 проживає з народження разом із нею, вона з чоловіком піклується про нього, виховує та утримує матеріально. За час, що ОСОБА_4 проживає у них, мати рази чотири його відвідувала. Саме вона як бабуся влаштовувала дитину до навчального закладу, оскільки мати не хотіла цим займатися. Відповідач ОСОБА_2 має ще одну дитину, старшу дочку, яка також проживає з іншою бабусею. Її онук ОСОБА_4 навчається у другому класі, але мати жодного разу не відвідувала навчальний заклад, дитиною не опікується. Бабуся з дідусем відвозять дитину до школи та забирають, роблять із ним домашні завдання. Наскільки їй відомо, ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями, не працює. Останнього разу вона бачила відповідача 27.03.2018 року на похованні сина ОСОБА_9. Спочатку онук ОСОБА_4 спілкувався із матір*ю телефоном, але потім почав згадувати, як вона його ображала. Дитина бажає спілкуватися із матір*ю, але остання весь час пиячить та не бажає навіть телефоном поспілкуватися з дитиною. За весь час проживання дитини із бабусею, мати жодного разу не відвідувала його, та не проявила щонайменшої уваги до нього.

Таким чином, судом встановлено і підтверджено наданими позивачем належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, якими є вище перелічені письмові докази, показання свідків, той факт, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не піклується про своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню своїх малолітніх дітей, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до дітей щонайменшої батьківської турботи та уваги, долею дітей, їх розвитком не цікавиться, хоча має таку можливість, не відвідує шкільні заклади, в яких навчаються діти, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не опікується їх духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, зловживає спиртними напоями, що свідчить про свідоме ухилення та нехтування відповідачем своїх обов'язків по вихованню дітей і є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно малолітніхдітей на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Разом з тим, практика Європейського суду з прав людини (справа Хант проти України від 07.12.2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Суд вважає, що позиція відповідачем ОСОБА_2 про визнання нею позову про позбавлення її батьківських прав, викладена у поданій суду письмовій заяві та її небажання бути присутньою в судовому засіданні під час вирішення спору про позбавлення її батьківських прав, свідчить про її свідому поведінку, пов'язану із відсутністю у відповідача будь-якого інтересу до наслідків розгляду цієї цивільної справи, внаслідок відсутності інтересу до своїх малолітніх дітей табайдужістю до їх життя і свідчать про фактичне небажанням виконувати свої батьківські обов'язки відносно своїх малолітніх дітей, від виконання яких вона фактично самоусунулася та не виконує їх тривалий період часу. Допитана у суді свідок ОСОБА_5, яка є матір»ю відповідача ОСОБА_2, з впевненістю стверджувала, що її дочка внаслідок зловживання алкоголем не виконує свої батьківські обов'язки належним чином.Отже, суд в діях відповідача ОСОБА_2 вбачає саме її винну поведінку в ухиленні від виконання обов'язку як матері у відношенні до своїх малолітніх дітей. Разом з тим, суд також вважає за необхідне приділити належну увагу думці малолітньої дитини ОСОБА_3, висловленої нею під час розгляду справи, яка зазначила, що не заперечує проти позову органу опіки та піклування про позбавлення її матері батьківських прав та думці малолітньої дитини ОСОБА_4, який бажає і надалі проживати з бабусею. Таким чином, враховуючи, що право малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на належне виховання і утримання, любов, турботу про здоров»я, фізичний та духовний розвиток з боку їх матері ОСОБА_2 порушено, воно підлягає судовому захисту.

Отже, суд приходить до висновку, що у даному конкретному випадку інтереси дітей є надзвичайно важливими, повинні мати першочергове значення і пріоритети, повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи, що у якнайкращих інтересах дітей буде забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, в якому зараз та вже протягом тривалого періоду часу перебувають, а збереження їх зв'язків із сім'єю їх матері, яка на даний час є явно неблагополучною, суперечить інтересам дітей.

При вирішенні спору по суті, суд також враховує вимоги ст.ст. 12,81 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач цим своїм процесуальним правом не скористалася, оскільки проти позову не заперечувала, не надала суду жодних доказів, якщо у неї такі малися, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог, а тому суд прийшов до переконання про можливість задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ч.7,8,9 ст.7, ст.ст. 150,155,164 ч.1п.2; ст. 165,166 Сімейного кодексу України, ст. ст. 4,5,12,13,76- 81, 83, 89, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити у повному обсязі позовні вимогиоргану опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району(місцезнаходження: м. Запоріжжя, вулиця Лізи Чайкіної, буд. 56, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37573534) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) про позбавлення батьківських прав.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, громадянку України,(зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1)батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідкам апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 11.04.2019 року.

Суддя Андрюшина Л.А.