КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1886/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Амборської Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Савицького О.А. 01 серпня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання добросовісним набувачем, залишення майна у власності, зняття з нього всіх обмежень,-

встановив:

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати його добросовісним набувачем транспортного засобу BMW Х5, 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2, та залишити транспортний засіб у власності, зняти всі обмеження щодо використання права власності на транспортний засіб;

- визнати виконавчий лист від 26 листопада 2013 року №1-2/12, виданий Коростишівським районним судом Житомирської області таким, що не підлягає виконанню та закінчити виконавче провадження №1-2/12 в порядку передбаченому п.4 ч.1 ст.49 Закону України &q?ки;Про виконавче провадження&q? з;.

Вимоги обґрунтовує тим, що 30 вересня 2015 року придбав у ОСОБА_5 зазначений автомобіль, що оформлено довідкою-рахунком серії ААЕ №934882. На момент придбання та під час встановлення додаткового обладнання автомобіль перевірявся сервісним центром МВС на предмет арештів, перебування у розшуку та будь-яких обмежень для реєстрації його за новим власником не виявлено.

15 травня 2017 року ОСОБА_2 під час керування цим автомобілем був зупинений працівниками поліції, які повідомили, що автомобіль знаходиться у розшуку та вилучили його для зберігання. В подальшому Шевченківським РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві автомобіль передано на зберігання ОСОБА_2

Як стало відомо позивачу в подальшому, автомобіль є речовим доказом у кримінальній справі, за наслідками розгляду якої прийнято рішення про конфіскацію автомобіля в дохід держави.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви, посилаючись на неповноту встановлення обставин справи та не правильне їх трактування. Зазначає, що суд невірно виклав позицію відповідача ОСОБА_4 в тій частині, що останній заперечує проти позову. Вказує, що вимог від державного виконавця не отримував. Посилається на необґрунтоване застосування ст.354 ЦК України, оскільки він не є порушником, у якого проводиться конфіскація майна. Вказує, що є добросовісним набувачем.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 апеляційну скаргу визнав, зазначив, що ним на автомобільному ринку було придбано цей автомобіль, проте наразі документів на підтвердження цих обставин не має. В подальшому автомобіль було продано ОСОБА_2

Інші учасники справи в судове засідання не з&qu

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з&qu-s;явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з&quss;явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 31 березня 2014 року в справі №1-2/12 (Провадження №1-в/280/19/14) заяву Коростишівської ДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області задоволено та поновлено пропущений строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа №1-2/12, виданого 26 листопада 2013 року Коростишівським районним судом Житомирської області.

05 травня 2014 року до Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві надійшов виконавчий лист №1-2/12, виданий 26 листопада 2013 року Коростишівським районним судом Житомирської області про конфіскацію речового доказу транспортного засобу - BMW Х5, номерний знак НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_2, на ім'я ОСОБА_3, який зберігається на штрафмайданчику ГУ МВС України в м.Києві, а 06 травня 214 року відкрито виконавче провадженння.

Виконавчий лист видано на виконання вироку Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 травня 2012 року в кримінальній справі №1-2/12 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.140; ч.2 ст.14, ч.2 ст.140; ст.142 КК України (в редакції 1960 року); ч.5 ст.185; ч.5 ст.186; ч.4 ст.187; ст.257; ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.185; ч.5 ст.186; ч.4 ст.187; ст.257; ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187; ст.257 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.185; ч.4 ст.187; ст.257; ч.1 ст.263, ч.3 ст.289; ч.1 ст.358 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.185; ч.5 ст.186; ч.4 ст.187; ст.257; ч.3 ст.289; ч.1 ст.309; ч.2 ст.358 КК України, з врахуванням ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 30 листопада 2012 року.

Вимогою від 02 жовтня 2014 року державним виконавцем зобов&qu>&;язано ГУ МВС України в м.Києві протягом десяти днів передати до Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м.Києві транспортний засіб BMW Х5, з метою його подальшої реалізації на електронних торгах.

06 жовтня 2014 року державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м.Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, якою накладено арешт на транспортний засіб BMW Х5, номерний знак НОМЕР_3. Відповідне обтяження у встановленому законом порядку внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.68).

У відповідь на цю вимогу Державне підприємство &quse;Розвиток&qu26; МВС України повідомило, що зазначений транспортний засіб відсутній на майданчиках для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

На запит державного виконавця Коростишівським районним судом Житомирської області повідомлено, що транспортний засіб, який підлягає конфіскації, направлено на зберігання до Деснянського РУ ГУМВС України в м.Києві.

В подальшому на неодноразові запити та вимоги державного виконавця щодо передачі до Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м.Києві транспортного засобу, які направлялися до ГУ МВС України в м.Києві, Прокуратури м.Києва, Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві, зазначений транспортний засіб не було передано до Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м.Києві, а самі вимоги переадресовувалися між підрозділами МВС України.

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві від 21 грудня 2016 року, транспортний засіб BMW Х5, номерний знак НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_2, який підлягає конфіскації відповідно до виконавчого листа №1-2/12, виданого 26 листопада 2013 року Коростишівським районним судом Житомирської області, та на який накладено ряд арештів і обтяжень (ГУ МВС України в м.Києві, ВДВС Деснянського РУЮ у м.Києві, ВДВС Солом'янського РУЮ у м.Києві, ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві), 30 червня 2016 року перереєстровано на нового власника - ОСОБА_2 та присвоєно новий номерний знак НОМЕР_1. Вказана обставина також підтверджена даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4.

Матеріали справи містять наступні відомості про обтяження:

- постанова ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві від 06 жовтня 2014 року (а.с. 66, 68);

- постанова ГУ МВС України в м.Києві від 22 березня 2007 року про направлення речових доказів на зберігання (а.с. 73);

- постанова ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві від 31 липня 2015 року (а.с.86).

Відповідно до даних Витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 18 червня 2018 року, станом на 30 вересня 2015 року автомобіль перебував під забороною відчуження (а.с.109-111).

27 грудня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про розшук транспортного засобу, який підлягає конфіскації.

В подальшому автомобіль був затриманий, 15 травня 2017 року Радомишльським РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області на підставі доручення Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м.Києві проведено опис та арешт транспортного засобу та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_11

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перереєстрація автомобіля здійснена з порушенням встановленого порядку, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції колегія погодитися в повному обсязі не може з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

При цьому набувач визнається недобросовісним, якщо він знав чи повинен був знати, що особа, в якої він придбав річ, не мала права її відчужувати, тобто якщо знав чи повинен був знати про неправомірність свого володіння.

За змістом частини 5 статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач уважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Статтею 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту як визнання добросовісним набувачем.

Законодавчі обмеження матеріально-правових спорів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, не передбачений ст.16 ЦК України, якщо такий є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відтак вимога про визнання добросовісним набувачем та залишення майна у власності не підлягає задоволенню, оскільки не може уважатися ефективним способом захисту та не має наслідком відновлення порушеного права.

Вимога про зняття з майна всіх обмежень не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не визначено які конкретно обмеження він просить скасувати та відповідно не визначено належний суб&q?ав;єктний склад за такими вимогами.

Разом з тим, колегія уважає за доцільне зазначити наступне.

З матеріалів справи убачається, що спірний транспортний засіб є визнано речовим доказом у кримінальній справі, за наслідками розгляду якої прийнято рішення щодо конфіскації цього майна.

Відповідно до статей 1 та 2 ст.354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Відповідно до положень ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі конфіскації.

Згідно із пп.66 п.4 Положення про державну фіскальну службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №236, ДФС відповідно до покладених на неї завдань організовує роботу з виявлення, обліку, зберігання, оцінки, розпорядження безхазяйним майном, а також іншим майном, що переходить у власність держави, та з обліку, попередньої оцінки, зберігання майна, вилученого, конфіскованого за порушення митного та податкового законодавства.

З огляду на викладене, стороною у такому спорі має бути також залучено орган Державної фіскальної служби України.

Щодо вимоги про визнання виконавчого листа від 26 листопада 2013 року №1-2/12 таким, що не підлягає виконанню, та закінчення виконавчого провадження, колегія зазначає наступне.

Звертаючись до суду із такими вимогами, позивач пов&q?он;язує їх вирішення із спором про порушення майнового права, що має приватноправовий характер.

Проте підстави для визнання виконавчого листа від 26 листопада 2013 року №1-2/12 таким, що не підлягає виконанню, за правилами цивільного процесуального законодавства відсутні, а вирішення питання щодо закінчення виконавчого провадження є повноваженнями державного виконавця, а не суду.

Ураховуючи, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, ухвалив рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 383, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2018 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання добросовісним набувачем, залишення майна у власності, зняття з нього всіх обмежень - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 січня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В.Соколова