Справа №345/2591/18
Провадження № 2/345/43/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2019 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

з участю: позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Добровлянська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником домоволодіння в АДРЕСА_1. На межі між її домоволодінням та відповідача ОСОБА_3 встановлена металева огорожа, яка розділяє два господарства.

З 2011 року відповідач на металеву огорожу позивачки насипає гравій, каміння, цеглу та глину. В результаті чого вся вода з його подвір'я стікає на її земельну ділянку, тим самим підтоплюючи її домоволодіння, наносячи їй шкоду руйнуючого характеру. В будівлях руйнуються стіни та заводяться грибки внаслідок постійної сирості. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією хоча б встановити водовідведення, однак відповідач на дане прохання ніяк не відреагував.

Вважає, що дії відповідача є неправомірними і підлягають припиненню.

Також позивачка зазначає, що з вини відповідача, який добровільно не бажає поглибити борозну біля паркану позивачки та звільнити її земельну ділянку від каміння,їй завдана матеріальна шкода, яка пов'язана із знищенням його паркану. Для встановлення паркану позивачці потрібно 70 м сітки «Рабиця». Згідно прас-листа вартість сітки «Рабиця» складає 1050,00 грн. за рулон. Оскільки пошкодження паркану відбулось з вини відповідача, тому повинен відшкодувати їй матеріальну шкоду в розмірі 7350 грн.

Також позивачка зазначає, що їй завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона вимушена була приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми, багаторазово звертатись до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Моральна шкода також полягає в душевних стражданнях, викликаних неодноразовою протиправною поведінкою відповідача, привселюдним приниженням її честі та гідності. Протягом багатьох років сім'я відповідача її ображала, обзивали нецензурними словами в присутності жителів села, це все призводило до головної болі, душевного хвилювання та переживання. Моральну шкоду оцінює в 5000 грн., яку просить стягнути з відповідача.

У судовому засіданні позивачка та представник позивачки позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять позов задоволити з наведених в позові підстав. Не заперечують щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову від відповідача не надійшло.

Оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, а позивач та представник позивача не заперечують проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Добровлянська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 05.12.2000 року, належить житловий будинок в АДРЕСА_1 - (а.с.13).

Господарство позивачки межує із господарством відповідача по АДРЕСА_2

На межі між домоволодінням позивачки та відповідача ОСОБА_3 встановлена металева огорожа, яка розділяє два господарства.

Згідно Актів від 23.01.2017 року та 05.07.2017 року складених в присутності сільського голови ОСОБА_6, було проведено огляд межі між присадибними ділянками мешканців с.Добровляни - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - (а.с.5,6).

При огляді встановлено, що межі між домоволодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 встановлено металева огорожа, яка розділяє два господарства. Металева огорожа здійснена з сітки типу «Рабиця». Огорожа належить ОСОБА_1 Від впливу факторів навколишнього середовища огорожа отримала незначну корозія та потребує фарбування, місцями похилена в сторону подвір'я ОСОБА_3 Але в цілому знаходиться в задовільному стані. Після проведеного планування подвір'я у попередні роки, подвір'я ОСОБА_3 дещо вище за ділянку ОСОБА_1. Планування було виконано у відповідності до добросусідських відносин, тобто в відступлено від вищезазначеної огорожі на 15 см і до паркану ОСОБА_1 не примикає.

Державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не виготовлені.

Позивачка стверджує, що відповідач на металеву огорожу позивачки насипає гравій, каміння, цеглу та глину. В результаті чого вся вода з його подвір'я стікає на її земельну ділянку, тим самим підтоплюючи її домоволодіння, наносячи їй шкоду руйнуючого характеру. В будівлях руйнуються стіни та заводяться грибки внаслідок постійної сирості.

Однак, надаючи документи, які говорять про те, що в результаті перевірки були виявлені ті порушення, які є підставою для подання даної позовної заяви позивачка не долучила жодного доказу, який би підтвердив факт руйнування відповідачем металевої сітки, а також те, що вода, яка стікає з подвір'я відповідача на земельну ділянку позивачки, тим самим підтоплює її домоволодіння, наносячи їй шкоду руйнуючого характеру.

На підтвердження вказаних вище обставин, позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів, які б зокрема підтвердили те, що в діях відповідача вбачається склад цивільного правопорушення спрямованого на порушення прав та інтересів позивача на вільне володіння та користування земельною ділянкою, саме в тих обсягах та межах, що були нею зазначені в позовній заяві.

Відповідно до частини першої статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості ґрунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їхніх прав власності та землекористування відповідно до закону.

Стаття 386 ЦК України визначає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачем в силу ст. 81 ЦПК України не надано будь-яких належних та допустимих письмових доказів в підтвердження того, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні майном, тим самим позбавляючи її права власності.

Тобто, позивач не довела тих обставин, на які вона посилався як на підставу позовних вимог, не надала докази в обґрунтування позовних вимог, що є його обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 12 ЦПК України.

При цьому суд створив всі умови для змагального процесу. Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст.12, ст. ст.76,78, з метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 оскільки останньою не представлено належних доказів порушення її права власності на земельну ділянку та створення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Стосовно вимоги позивачки про відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України"Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Наведене свідчить про те, що цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (такі правові висновки викладені і в ухвалах ВССУ від 30 листопада 2016 року у справі № 760/15560/15-ц; від 7 червня 2017 року у справі № 638/3357/15-ц; від 9 серпня 2017 року у справі № 208/5292/14-а).

Оскільки позивачкою ОСОБА_1 не представлено належних доказів порушення її права власності на земельну ділянку та створення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою, тому позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди не підлягає до задоволення.

Стосовно вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, приниженні честі, гідності та ділової репутації.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. п. 4, 5постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На підставі викладеного, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено розмір заподіяної саме їй моральної шкоди і в чому саме вона полягає.

Тому оцінюючи здобуті докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі ст. 14 Конституції України, ст. 152 Земельного кодексу України, ст. 386 Цивільного кодексу України, ст.ст.4, 12, 81, 141, 247, 263-268, 280-282 ЦПК України суд,-

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Добровлянська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий :