Провадження№2/235/6/19
Справа №235/3366/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 квітня 2019 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Величко ОВ.

при секретарі - Лебеденко В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача Молчанової Н.В.

за участю відповідачки ОСОБА_3

за участю представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, приватний нотаріус Красноармійського міського нотаріального округу Дух Ірина Олексіївна про визнання недійсним заповіту,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, приватний нотаріус Красноармійського міського нотаріального округу Дух І.О.про визнання недійсним заповіту. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7 Після його смерті він, та його сестра, третя особа по справі ОСОБА_5 , як спадкоємці першої черги, звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом їм було повідомлено про існування заповіту, складеного ОСОБА_7 відповідно до якого він все своє майно заповідав відповідачці по справі, дружині ОСОБА_3 Вважає, що заповіт від 23.07.2015 року, складений померлим ОСОБА_7, повинен бути визнаний недійсним, оскільки ОСОБА_7, на його думку, в момент його складання не розумів значення своїх дій, не міг керувати ними, його волевиявлення не було дійсним, заповіт склав внаслідок збігу тяжких обставин, тяжко хворів, а також у зв'язку з порушенням умов та порядку його складання. Просить визнати недійсним заповіт від 23.07.2015 року, як розпорядження на випадок смерті, складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3.

Відповідачка ОСОБА_3 надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що проживала разом з чоловіком ОСОБА_7 з 19.01.2002 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_7 мав статус учасника ЛНА на ЧАЄС і мав захворювання , пов'язане з ЛНА на ЧАЄС. На протязі всього життя ОСОБА_7 психічними захворюваннями не страждав, на обліку у лікарів психіатрів не знаходився, до кінця свого життя розумів значення своїх дій та міг ними керувати. У всіх медичних документах ОСОБА_7 відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_7 страждав на психічні розлади. ОСОБА_7 перед смертю хворів та знаходився у ліжку, в момент складання заповіту у нього погано працювала права рука, попросив нотаріуса , щоб за нього підписалася інша особа за його дорученням в присутності нотаріуса. Заповіт було складено в присутності свідків, присутність яких зумовлена тим, щоб підтвердити стан, у якому перебував заповідач на момент посвідчення заповіту. Відповідно до заповіту дієздатність свідків та заповідача було перевірено. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вважає, що на момент складання заповіту ОСОБА_7 усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати. ( а. с. 122-123).

Третя особа приватний нотаріус Дух І.О. надала суду пояснення, відповідно до яких 11.12.2015 року нею заведено спадкову справу № 178-2015 після смерті ОСОБА_7 Згідно заповіту, посвідченого 23.07.2015 року нею за реєстровим № 1801 померлий ОСОБА_7 заповідав все майно своїй дружині ОСОБА_3

04.02.2016 року нею було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку, що належали померлому. Осіб, які б мали право на обов'язкову частку у відповідності з нормою ст. 1241 ЦК України, у справі не має.

ОСОБА_7 на момент посвідчення заповіту дійсно був у слабкому фізичному стані, однак абсолютно адекватний і чітко, у присутності свідків, виказав намір щодо розпорядження належним йому майном після його смерті, про що й було записано у заповіті. Законодавством не встановлено необхідності витребування нотаріусом документів, що підтверджують необхідність вчинення нотаріальної дії поза межами контори або хворобливий стан клієнта, та документів, які б вказували на причини вчинення нотаріальної дії поза приміщенням нотаріальної контори. Для посвідчення заповіту вона двічі відвідала заповідача вдома, оскільки він не міг самостійно пересуватися у зв'язку з тяжкою хворобою, якою він страждав на протязі багатьох років після аварії на ЧАЕС. Перший раз вона зустрілася із ОСОБА_7 з метою проведення бесіди та перевірки дійсності його намірів стосовно посвідчення заповіту, переконалася в повній адекватності заповідача, хоча й фізично слабкого, але твердо розуміючого кому, що саме і чому він має намір заповідати. У процесі бесіди з'ясувалось, що ОСОБА_7 наполягав на посвідчення заповіту на користь його дружини - ОСОБА_3 Він мотивував це тим, що дітей своїх ОСОБА_5 та ОСОБА_1 він забезпечив, а це майно він бажає залишити дружині, з якою прожив понад 15 років цивільним шлюбом, з якою багато років спільно підтримували будинок у належному стані . Заповіт було складено за участю ОСОБА_8 та свідків, які були запрошені ОСОБА_3, у присутності яких заповідач відчував себе найбільш комфортно.Позивач не був присутнім при складанні заповіту, тому його твердження про те, що спадкодавець в момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій не міг ними керувати не заслуговують на увагу. Вважає, що в задоволенні позовну необхідно відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. В судове засідання, призначене на 03.04.2019 року, 09.04.2019 року не з'явився, не повідомив про причини своєї неявки. Судові засіданні проводились за участю представника позивача - адвоката Молчанової Н.В., що відповідає положенням ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Представник позивача адвокат Молчанова Н.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Відповідачка, представник відповідачки позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, підтримали наданий відзив на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що є донькою померлого ОСОБА_7 Раз в місяць вона приїжджала до батька, зустрічалися вони на ринку. В лікарні, коли вона його навідувала, дізналася про існування заповіту та про те, що батько зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 Про спадщину вона з батьком не розмовляла. Перед смертю батько її не впізнавав.

Третя особа приватний нотаріус Дух І.О. в судовому засіданні підтримала надані пояснення, вважає , що заповіт складено відповідно до норм діючого законодавства, спадкодавець в момент складання заповіту розумів значення своїх дій та міг ними керувати, в чому вона особисто пересвідчилась. Просила прийняти рішення з даного спору на розсуд суду.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Представником позивача заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, яке судом було задоволено.

У зв'язку з неявкою в судове засідання вказаних свідків ухвалою суду від 06.06.2018 року було застосовано привід.( а. с. 166).

Згідно рапорту УВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, доставити в суд неможливо у зв'язку з не встановленням фактичного місця проживання останніх ( а. с. 169).

Будь-яких інших клопотань з приводу забезпечити явку вказаних свідків в судове засідання або повідомлення про їх фактичне місце перебування суду з боку позивача, представника позивача не заявлялось.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що знає відповідачку ОСОБА_3 та її померлого чоловіка ОСОБА_7 Вона була присутньою при складанні заповіту в якості свідка, при цьому ОСОБА_7 перебував в адекватному стані. Його діти приїхали тільки на поховання. При складанні заповіту були присутніми свідки, нотаріус з диктофоном. Заповіт було виготовлено нотаріусом, був включений диктофонний запис. ОСОБА_7 все чітко розумів, не міг лише піднятися з ліжка та тримати будь-які предмети у руках. Після складання заповіту і його оголошення нотаріусом, нею та свідками в заповіті було поставлено підпис.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_7 знав 10 років. За тиждень до смерті він його бачив, ходив самостійно, знаходився в адекватному стані. В останній час перед смертю дуже хворів, на обліку у психіатра, нарколога не перебував. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. на його похованні присутнім не був, стосовно заповіту йому нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що була сімейною медсестрою ОСОБА_7, з 1990 року він хворіє на гепатит, мав хвороби внутрішніх органів, зокрема у нього було хворе серце, атеросклероз . Їй як медичному працівнику відомо, що атеросклероз не впливає на психічний стан людини. Коли знаходився на стаціонарному лікуванні, до ОСОБА_7 приїжджала його донька . Знаходячись в лікарні ,ОСОБА_7 перебував в нормальному психічному стані.

В судовому засіданні за клопотанням представника позивача допитаний лікар судово-психіатричний експерт ОСОБА_14, який з метою надання роз'яснення висновку судово-психіатричної експертизи пояснив, що висновок експертизи № 87 був зроблений експертами з урахуванням всіх обставин справи, зокрема на підставі наданої медичної документації , матеріалів справи та дисків з технічним записом судового засідання. Тобто, при наданні відповіді на ухвалу суду про призначення експертизи експертами враховувався як стан здоров'я спадкодавця, так і пояснення учасників справи, свідків. Також експертом зазначено, що у висновку судово-психіатричної експертизи при на печатанні допущена технічна помилка, яка жодним чином не впливає на її висновки, зокрема помилково зазначена вид експертизи «комплексна судово психолого-психіатрична» замість «судово-психіатрична». При цьому експерт ОСОБА_14 в судовому засіданні акцентував увагу на той факт, що надання аналізу показанням свідків та іншим учасникам справи щодо предмету спору не входить до компетенції експерта. Експертиза проводилась виключно на підставі наданих медичних документів відносно померлого, матеріалів справи, дисків з технічним записом судового засідання та експертами внаслідок проведеного аналізу всіх наданих на експертизу доказів у їх сукупності, надані відповіді виключно на запитання, зазначені в ухвалі суду. Стан здоров'я померлого перед складанням заповіту, встановлений діагноз на момент його смерті: дрібно вузловий цироз печінки у фазі загострення, дистрофічні зміни паренхіматозних органів і міокарда, двостороння дрібно вогнищева пневмонія, набряк легенів, набряк головного мозку, хронічний індуратівний панкреатит , дифузний кардіосклероз і атеросклероз венних артерій при гіпертонічній хворобі, атеросклероз аорти і інших магістральних артерій

був врахований при проведенні експертизи, про що детально зазначено в описовій її частині. Експерт не виключає такої обставини, що при складанні заповіту померлий, як кожна людина з індивідуальним порогом чутливості, відчував деякий біль внаслідок зазначеної вище хвороби, проте , враховуючи поставлені медиками діагнози щодо стану його здоров'я, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Експертом надано роз'яснення пункту 2 висновку, зокрема зазначено, що словосполучення « іншим хворобливим станом не страждав» передбачає собою «інший психічний хворобливий стан». При складанні висновку експерти керувались Міжнародними класифікаціями хвороби.

В задоволенні клопотання про повторний виклик в судове засідання експертів ОСОБА_15, ОСОБА_16 судом відмовлено по причині того, що по-перше, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 у повній мірі надав роз»яснення експертизи № 87, по-друге, представником позивача не зазначено, з яких саме питань він бажає допитати інших не з»явившихся з поважних причин експертів з метою надання останніми роз»яснення експертизи № 87.

Суд, вислухавши пояснення позивача ОСОБА_7, представника позивач Молчанової Н.В., відповідачки ОСОБА_3,, представника відповідачки ОСОБА_4, третіх осіб ОСОБА_5, приватного нотаріуса Дух І.О., свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, експерта ОСОБА_14, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 ( а. с. 7).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, та земельної ділянки, що розташовані за адресою : АДРЕСА_2 .

До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись дружина покійного чоловіка , відповідачка по справі ОСОБА_3 ( а. с. 39 -47), його діти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ( а. с. 49- 52).

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 04.02.2016 року видано на ім'я його дружини ОСОБА_3 ( а. с. 72, 74).

Згідно заповіту від 23.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області Дух І.О., ОСОБА_7 в присутності ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_13, ОСОБА_12, заповів усе майно, яке буде йому належить на день смерті ОСОБА_3 У зв'язку із тим, що заповідач не міг самостійно прочитати заповіт, на підставі ст. ст. 1248,1253 ЦК України, заповіт було посвідчено в присутності свідків, які у заповіті підтвердили, що заповідач усвідомлює значення своїх дій, має добру пам'ять і може вільно керувати своїми діями. Заповіт прочитаний свідками вголос і підписаний ним власноручно. Особу заповідача та свідків було встановлено та їх дієздатність перевірено нотаріусом, що посвідчив заповіт.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, тобто повнолітня особа, яка досягла вісімнадцяти років, а у деяких випадках - шістнадцяти років.

Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповіт може бути визнаний недійсним у разі недодержання в момент його складання вимог щодо оформлення та посвідчення.

Вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем, має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв»язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Відповідно до п. 1.11 ст. 1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом № 296/5 від 22.02.2012 року, на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

За вимогами ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні оспорюваний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Дух І.О. 23.07.2015 року за місцем перебування заповідача за адресою: АДРЕСА_1. Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_7 на момент посвідчення заповіту дійсно перебував у слабкому фізичному стані, однак згідно пояснень третьої особи Дух І.О., свідка ОСОБА_8, в присутності свідків ОСОБА_13, ОСОБА_12 висловив свій намір щодо розпорядження належним йому майном, про що було записано в заповіті. Свідки підтвердили той факт, що заповідач усвідомлював значення своїх дій, на момент складання заповіту мав добру пам'ять і міг вільно керувати своїми діями. Заповіт був вголос прочитаний свідками і підписаний ними власноруч. У зв'язку з хворобою заповідача ОСОБА_7 заповіт підписаний ОСОБА_8

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання своїх дій і ( або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу .

Отже, для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не зрозуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш, за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Висновок такої експертизи має стосуватися стану саме на момент вчинення правочину.

Згідно висновку судово-медично дослідження трупа ОСОБА_7 за № 354 від ІНФОРМАЦІЯ_1 причиною смерті ОСОБА_7 є дрібно вузловий цироз печінки у фазі загострення, ускладнене жировою дистрофією печінки, двосторонньою дрібно-вогнищевою пневмонією, дистрофічними змінами парехитоматозних органів, набряк легенів та головного мозку. За життя ОСОБА_7 хворів ішемічною хворобою серця, гіпертонічною хворобою, що підтверджується склерозом судин серця. В наданій медичній картці стаціонарного хворого № 5393/1242 терапевтичного відділення Красноармійської ЦРЛ ОСОБА_7 будь-яких записів про визначення у нього стану алкогольного сп'яніння при зверненні за медичною допомогою не встановлено. ( а. с. 124-127).

Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по військовослужбовців № 377 від 03.12.2015 року, встановлено, що у ОСОБА_7 захворювання «Дрібновузловий цироз печінки. Хронічна печінкова недостатність», яке призвело до смерті, пов'язано з виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ( а. с. 128).

Із наданих медичних документів ОСОБА_7 вбачається, що він перебував на обліку з приводу захворювання, отриманого в результаті участі в ЧАЕС. ( а. с. 132-140, 181-183).

На обліку у лікаря нарколога, психіатра, лікаря-невропатолога не перебував ( а. с. 141-143).

Ухвалою суду від 12.06.2018 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу ( а. с. 175).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 87 ОСОБА_7 будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим захворюванням душевної діяльності, слабоумством, іншим хворобливим станом не страждав. Виявляв органічний астенічний розлад. За своїм психічним станом з урахуванням наявних у нього діагнозів міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_7 на момент складання заповіту від 23.07.2015 року будь-яким хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом душевної діяльності, слабоумством, іншим хворобливим станом не страждав. За своїм психічним станом на даний тимчасовий проміжок часу міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. ( а. с. 211-225).

В судовому засіданні дійсно знайшов своє підтвердження факт перебування ОСОБА_7 на момент складання заповіту у хворобливому стані. Проте, як вбачається з матеріалів справи, зокрема висновку суово-психіатричної експертизи № 87, пояснень експерта ОСОБА_14, наявні у заповідача діагнози, його стан здоров'я на момент складання заповіту, про які було зазначено в медичних документах, були враховані експертами при наданні висновку. Тому доводи представника позивача про те, що судово-псиіхатрична експертиза є неповною, суд не приймає до уваги.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією ( ст. 129 Конституції України).

Судом за клопотанням сторін були допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, визнана обов»язкова участь третьої особи Дух І.О. в судовому засіданні, призначена та проведена посмертна судово-психіатрична експертиза,допитаний експерт ОСОБА_14 з метою надання роз»яснення експертизи, досліджені матеріали справи.

Доводи представника позивача, висловлені в судових дебатах про те, що судом неповно з»ясовані всі обставини справи, зокрема не допитані свідки ОСОБА_13, ОСОБА_12, суд не приймає до уваги, оскільки, по-перше ухвалою суду від 06.06.2018 року судом прийняті заходи щодо забезпечення явки вказаних свідків до суду, та отримано відповідь щодо неможливості доставити їх до зали судового засідання у зв»язку з не встановленням їх місця проживання, що відповідає положенням ч.6 ст. 147 ЦПК України; по-друге , будь-яких інших клопотань з цього приводу, або встановлення позивачем або його представником місця фактичного проживання вказаних свідків суду не заявлено.

З урахуванням вищезазначених норм права обставин справи , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки сторонами не доведено на підтвердження того факту, що волевиявлення спадкодавця в момент складання заповіту не відповідало його волі, та він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 203,225, 1247, 1251-1252 ЦК України, ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, приватний нотаріус Красноармійського міського нотаріального округу Дух Ірина Олексіївна про визнання недійсним заповіту відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10 квітня 2019 року.

Суддя: