Єдиний унікальний номер 226/1945/18 Номер провадження 22-ц/804/94/19
Суддя-доповідач Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції: Рибкін О.А.
__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року Донецький апеляційний суд колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в м. Бахмут цивільну справу без повідомлення учасників справи за позовом ОСОБА_4 до Десятого воєнізованого гірничорятувального загону, за участі третіх осіб Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Донецькій області та Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, в якій подано апеляційну скаргу Десятого воєнізованого гірничорятувального загону на рішення Димитровського міського суду від 03 вересня 2018 року, повне рішення складено 03 вересня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

30 липня 2018 року ОСОБА_4 звернувся в суд до Десятого воєнізованого гірничорятувального загону /надалі Гірничорятувальний загін/ з вимогами про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з нещасним випадком на виробництві у розмірі 90000,00 грн., яку отримав за час роботи в Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське» при виконанні трудових обов'язків.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 03 вересня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з Гірничорятувального загону на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн.

В апеляційній скарзі командир Гірничорятувального загону просив рішення скасувати та у задоволенні позову відмовити, через порушення норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи.

В обґрунтування скарги заявник зазначав, що норми діючого законодавства про працю в частині соціального захисту поширюється на основний склад Гірничорятувального загону тільки у міжаварійний період, оскільки при ліквідації аварій служба виконує завдання визначені її повноваженнями, а тому ризик пошкодження здоров'я у цей період є прямим наслідком виконання особовим складом покладених на нього функціональних обов'язків та не залежить від дотримання роботодавцем норм трудового законодавства щодо охорони праці.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до порушення норм процесуального права, оскільки суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження та не задовольнив вимогу позивача про участь у справі представника.

Позивач через представника надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначив, що його право на належні, безпечні і здорові умови праці в Україні визнається і гарантується Конституцією та чинним законодавством України.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно трудової книжки ОСОБА_4 перебував в трудових відносинах з відповідачем з 13 червня 2006 року по 06 червня 2018 року, звільнений від виконуваної роботи за станом здоров'я з виплатою одноразової допомоги при звільненні в розмірі 15906,84 грн. /а.с. 10-15, 16/.

Наказом № 75/к від 18 вересня 2007 року ОСОБА_4 затверджено на посаді респіраторника оперативного взводу з щорічним продовженням дії контракту /а.с. 102-122/.

29 січня 2018 року о 20.40годині з ОСОБА_4 стався нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, про що 28 лютого 2018 року складено Акт № 9 за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, згідно змісту якого ОСОБА_4 встановлено діагноз - множинні забої, травма грудної клітини з обох сторін, поперекової ділянки, передньої черевної стінки. Зазначено, що причиною нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці, а саме зниження уваги, що призвело до падіння в бункер /а.с. 17-23/.

Згідно висновку комісії в Акті за формою Н-5 проведення розслідування нещасного випадку, що стався 29 січня 2018 року ОСОБА_4 порушив «Інструкцію з охорони праці № 4 для респіраторника» та комісією запропоновано притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності /а.с. 24-30/.

Довідкою МСЕК від 31 травня 2018 року ОСОБА_4 первинно визначено ступінь втрати працездатності 30% за трудовим каліцтвом з 24 травня 2018 року по 01 червня 2019 року та встановлено третю групу інвалідності /а.с. 31/.

Згідно іншої довідки МСЕК від 31 травня 2018 року ОСОБА_4 рекомендовано роботу не пов'язану із важкою фізичною працею та шкідливими чинниками виробництва /а.с. 31/.

У відповідності до виписки із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_4 через трудове каліцтво йому встановлено повний діагноз - закрита виробнича сполучена краніовертебральна травма, забій головного мозку 1 ст. з двобічною пірамідною недостатністю, цефалгією, ВСД по гіпертонічному типу, забій, розтягнення зв'язок поперекового відділу хребта з нестабільністю та п/кр радикулопатією. Забій грудної клітини /а.с. 32/.

31 травня 2018 року складено індивідуальну програму для реабілітації інваліда 1242 покровським МСЕК /а.с. 34-35/.

Згідно двох постанов Фонду соціального страхування України від 21 червня 2018 року ОСОБА_4 призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 6739,65 грн. та щомісячні виплати з 24 травня 2018 року по 31 травня 2019 року в розмірі 3174,10 грн. /а.с. 46/.

Згідно Положення про Десятий воєнізований гірничорятувальний, останній обслуговує гірничі підприємства та здійснює свою діяльність в 40 відділеннях, в тому числі й ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» /а.с. 58-101/.

Згідно Протоколу засідання комісії з охорони праці 10 ВГРЗ від 08 червня 2018 року визначено відсоток провини робітника ОСОБА_4 25% в тому що стався нещасний випадок та зменшено розмір одноразової допомоги на 25% /а.с.150-153/.

Задовольняючи частково позов, суд виходив із того, що ОСОБА_4 має право на відшкодування моральної шкоди, що спричинена внаслідок порушення його прав, і призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 2371 Кодексу законів про працю України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і проводиться у разі, якщо порушення законних прав особи призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Тобто, виходячи із змісту наведених норм, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу Гірничорятувальним загоном, та врахував при цьому письмові докази які є вирішальними для результатів розгляду даної справи.

Також вирішуючи спір, судом першої інстанції повно встановлені обставини, які враховуються для визначення розміру моральної шкоди та суд дав оцінку наданим сторонами доказам.

При задоволенні позовних вимог суд прийняв до уваги, що згідно положень наведених норм, відшкодування моральної (немайнової) шкоди незалежно від відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника та моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом визначено з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин встановлених при розгляді справи, які мають істотне значення, зокрема документальних доказів щодо проходження позивачем лікування та ступеню вини позивача в тому, що стався нещасний випадок.

Що стосується доводу відповідача з приводу незадоволеного клопотання про виклик до судового засідання учасника у справі що розглядається у порядку спрощеного позовного провадженнч, то право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...".

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства, та у відповідності до положень наведеного законодавства справа не підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження та у той же час судом забезпечено право позивача надавати пояснення суду, яке відповідач реалізував у спосіб дачі Письмових пояснень /а.с. 40-41/ та письмового Відзиву на позовну заяву.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Десятого воєнізованого гірничорятувального загону залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.

Судді: Никифоряк Л.П.

Гапонов А.В.

Новікова Г.В.