ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної у м. Дніпро ради про зміну способу стягнення аліментів та визначення місця мешкання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськанадійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної у м. Дніпро ради про зміну способу стягнення аліментів та визначення місця мешкання малолітньої дитини.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної у м. Дніпро ради про зміну способу стягнення аліментів та визначення місця мешкання малолітньої дитини- задоволено частково.

Визначено місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2

З дня набрання рішення суду законної сили змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, та стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 гривень, щомісячно, і до повноліття дитини.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної у м. Дніпро ради в частині зміни способу стягнення аліментів задовольнити частково, а в частині вимог щодо визначення місця мешкання малолітньої дитини разом з матір'ю відмовити.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року до суду від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з матір'ю, суд першої інстанції дійшов до висновку, що на даний час дитина проживає з матір'ю, а батько дитини не визнає цей факт, тому необхідно визнати місце проживання дитини з матір'ю.

Але з такими висновками суду першої інстанції в цій частині погодитись не можна з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 05 лютого 2009 року по 06 грудня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася дитина - ОСОБА_3 (а.с. 14).

Після припинення подружніх стосунків сторони проживають окремо.

Питання щодо визначення місця проживання дитини судом не вирішувалось.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 19 СК України та ст. 212 ЦПК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, на даний час зі слів ОСОБА_2, остання разом з дитиною проживає у квартирі АДРЕСА_1, яка є орендованим помешканням, оскільки заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних продцедур Дніпропетровської міської ради - задоволено та визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н., такою, що право втратила користування квартирою АДРЕСА_2 (а.с. 73). Місце реєстрації ОСОБА_2 на теперішній час не відоме.

Адреса за якою зареєстрована дитина - ОСОБА_2 ОСОБА_3 суду не надана.

Крім того, згідно відповіді Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області №455/ю-б-30084 від 23 серпня 2017 року, ОСОБА_2 станом на 23 серпня 2017 року разом з сином проживала за адресою: АДРЕСА_3.

Отже, позивачка не має постійного житла та весь час мешкає в орендованих квартирах та змінює адресу проживання. Крім того, з 01 вересня 2017 року ОСОБА_3 не приступив до навчання у НВК-ліцею №100.

Згідно довідки НВК-ліцею №100 вбачається, що ОСОБА_3 майже пів року не відвідував навчальний заклад, а саме: з 03.10.16р. по 10.10.2016р., 17.10.2016р. по 21.10.2016р., 01.11.2016р. по 11.11.2016р., 22.11.16р. по 30.11.2016р., 01.12.2016р. по 08.12.2016р., 16.12.2016р. по 29.12.2016р., 16.01.2017р. по 24.01.2017р., 13.03.2017р. по 24.03.2017р., 10.04.2017р., 14.04.2017р., 19.04.2017р., 28.04.2017р., 05.05.2017р., 11.05.2017р., 12.05.2017р., 18.05.2017р., 25.05.2017р.

За інформацією, наданою директором НВК-ліцею №100, зазначено, що ОСОБА_3 навчався у НВК-ліцеї №100 з 01.09.2016 року (був учнем 1-А класу). В 2016-2017 н.р. ОСОБА_3 було пропущено 85 навчальних днів, в основному через хворобу. На сьогодні ОСОБА_3 не є учнем НВК-ліцею №100 зі слів матері, ОСОБА_2, ОСОБА_3 навчається в іншому закладі м. Дніпра та заняття не відвідує, тому що є учнем іншого навчального закладу (зі слів матері), особова справа ОСОБА_3 знаходиться в НВК-ліцеї №100 (а.с.74,76).

З довідки №437/08 від 22 серпня 2017 року виданої директором приватної школи "АФІНИ" м. Києва вбачається, що ОСОБА_3 дійсно навчається у 2 класі приватної школи "АФІНИ" м. Києва (а.с. 75).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради про скасування рішення про призначення днів побачень з дитиною, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини - задоволено частково. Визначено ОСОБА_1 способи участі у вихованні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, шляхом: систематичних побачень з сином кожної неділі з 10-00 до 19-00 години без присутності матері дитини; спільного відпочинку в літній період без присутності матері дитини тривалістю не більше 14 днів на рік, з повідомленням матері дитини про майбутній відпочинок не пізніше ніж за місяць до початку такого відпочинку. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Зазначене рішення суду набрало законної сили та є чинним.

Частиною 1 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного із них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України).

Проте, ОСОБА_2 створює перешкоди щодо спілкування батька з дитиною.

ОСОБА_1 не має змоги спілкуватися з дитиною, оскільки позивачка його переховує та на зв'язок не виходить, чим перешкоджає відповідачу у реалізації його батьківських прав та ухиляється від виконання судового рішення.

У зв'язку з зазначеним, 18 вересня 2017 року ОСОБА_1 направлено заяву до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 за наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення, що набрало законної сили, чи в інший спосіб порушує вимоги цього закону (а.с. 90).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 неодноразово змінювала місце проживання, а також місце навчання дитини.

Доказів того, що ОСОБА_2 повідомляла відповідача про зміну місця проживання та місця навчання дитини матеріали справи не містять.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Виходячи з вищевикладеного,колегія суддів приходить до висновку,що позивачем не надано доказів фактичного місця проживання дитини на даний час, а її місце проживання постійно змінюється, тому встановити місце перебування як позивача так і дитини не можливо, мати створює перепони для спілкування з дитиною батькові, згідно довідки дитина навчається у м.Києві і з ким там проживає невідомо, а тому вважає в позові про визначення місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Щодо зміни розміру аліментів.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01.07.2016 року справа №202/3825/16-ц на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, стягуються аліменти у розмірі 500 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 13.06.2016 року, які підлягають стягненню з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь позивача ОСОБА_2.

Листом начальника Індустріального ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 13.02.2018 року (вих.№В-9/3905) повідомлено, що на виконання виконавчого листа №202/3825/16-ц про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 у розмірі 500,00 грн. щомісячно, відповідно даних АСВП, журналів вхідної/вихідної кореспонденції, відкриті виконавчі провадження відсутні. Заборгованість станом на 04.01.2018 року відсутня.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Крім того, Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Згідно довідки №06/09-2017/2 від 06 вересня 2017 року виданої Товариством з обмеженою відповідальністю "М БІЗНЕС ГРУП" вбачається, що ОСОБА_1 працює на посаді водія з 01.06.2017 року та його заробітна плата за останні шість місяців (червень 2017 року - серпень 2017 року) склала - 9750,00 грн. (а.с. 91).

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідач на даний час працює, має постійний, стабільний заробіток, а тому є підстави для зміни розміру аліментів і підлягають стягненню у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта висловив думку свого довірителя ОСОБА_1 , що останній не заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 800 грн.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1підлягає задоволенню, а рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2018 рокунеобхідно скасувати в частині визначення місця проживання малолітньої дитини.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2в частині визначення місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 960,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року - скасувати в частині визначення місця проживання малолітньої дитини.

В задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 960,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича