справа № 274/2382/19
провадження № 2/0274/1636/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.09.2019 року м.Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., за участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-
В квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.12.2005 розірвав шлюб з ОСОБА_3 , і одразуж пішов проживати до ОСОБА_2 на її запрошення за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка повідомила, що має інше нерухоме майно, окрім квартири, в якій дозволила йому проживати, та вибула не повідомивши своєї адреси. З 2005 року на зв`язок не виходила, квартирою не цікавилась, участі в утриманні квартири та прибудинкової території не приймала, комунальні платежі не сплачувала, самоусунулась від виконання обов`язків власника. Всім цим займався він особисто, окрім того за власний рахунок проводив ремонт квартири. Оскільки він є добросовісним набувачем, просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
В судове засідання позивач не з`явився. В наданій суду заяві його представник ОСОБА_4 просив розглянути справу в його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Проти винесення заочного рішення не заперечив.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, причин неявки не повідомила. Відзиву не надала. Повідомлялась про розгляд справи за місцем її реєстрації.
У відповідності до частини другої ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався.
Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню за наступних підстав.
Згідно свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.07.1996, ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно акту ОСББ "Фенікс+3" власниця квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вказаною адресою фактично не проживає з 2003 року.
ОСОБА_1 сплачує комунальні платежі за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчать квитанції за 2009-2019 роки(а.с. 18-43).
Договір про надання газопостачання, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 заключені ОСОБА_1 21.05.2009(а.с. 44-48).
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 407 від 15.12.2005(а.с.14).
Як вбачається з паспорту позивача, АДРЕСА_3 ОСОБА_5 .
Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в своїх письмових поясненнях суду вказали, що ОСОБА_1 близько 14 років проживає по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на її запрошення. Утримує квартиру в належномі стані, сплачує комунальні платежі. ОСОБА_2 близько 14 років в квартирі не проживає, та нею не цікавилась.
Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України.
Статтею 3 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), зокрема, передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності ст. 335 ЦК України, безхазяйною є річ, яка немає власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.
Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставіст. 344 ЦК Україниможливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння.
За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.
Елементи набувальної давності також передбачені статтями 335, 338, 341, 343 ЦК, за положеннями яких після вчинення законодавчо визначених дій та зі спливом певного строку особа може набути право власності на безхазяйне майно, знахідку, бездоглядну домашню тварину чи скарб. Але положеннястатті 344 ЦК в таких випадках не застосовуються.
Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Згідно з п.13 зазначеної Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертоїстатті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, згідно ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 27 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.
За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що ОСОБА_1 в 2005 році правомірно, добросовісно заволодів чужим майном та добросовісно протягом більше десяти років продовжує відкрито, безперервно ним володіти, а тому необхідно захистити майнові права позивача шляхом задоволення позову.
Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.
На підставі наведеного та ст. ст. 16, 328, 344, 397 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 18, 133, 141, 142, 200, 206, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників Відповідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідн.номер НОМЕР_1 , проживає по АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідн.номер не встановлено, зареєстрована по АДРЕСА_1

Головуючий суддя О.В.Замега