П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2019 року місто Київ

справа № 757/34959/18-ц

провадження №22-ц/824/4563/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

відповідач - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року, ухвалене у складі ОСОБА_4,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про дострокове припинення дії свідоцтва на знак для товарів і послуг та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про дострокове припинення дії свідоцтва на знак для товарів і послуг та зобов'язання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що знак для товарів і послуг за свідоцтвом № НОМЕР_1 без поважних причин з моменту його реєстрації до дати подання позовної заяви ні разу не використовувався стосовно послуг 38 класу МКТП (більше п'яти років) ні ОСОБА_3, ні попередніми власниками Знаку у розумінні ч.4 ст.16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». Відповідачем ОСОБА_3 поважних причин невикористання знаку не наведено.

У позивача наявний законний інтерес, який підлягає захисту відповідно до положень чинного законодавства України та полягає в отриманні юридичної можливості (легітимного дозволу) на власний розсуд будь-яким та кожним способом, без будь-яких перешкод та обмежень, використовувати спірний Знак у своїй діяльності, в тому числі господарській діяльності. З метою реалізації відповідного законного інтересу, позивачу необхідно зареєструвати відповідний Знак для товарів і послуг на своє ім'я. Проте, наявність у ОСОБА_3 свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 перешкоджає позивачеві реалізувати своє право на використання знаку, оскільки таке використання буде вважатися порушенням виключних майнових прав.

Крім того, законний інтерес позивача полягає також в намірі отримати доменне ім'я «ІНФОРМАЦІЯ_1", власником якого на момент подання позовної заяви та розгляду справи є власник свідоцтва № НОМЕР_1 - відповідач ОСОБА_3 Оскільки доменне ім'я «ІНФОРМАЦІЯ_1» належить ОСОБА_3 як власнику свідоцтва № НОМЕР_1, чинність дії Знаку перешкоджає отримати відповідне доменне ім'я, яке зайняте відповідачем.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 23 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Достроково припинено дію свідоцтва України на знак для товарів і послуг України № НОМЕР_1 повністю для товарів і послуг, для яких зареєстровано знак. Зобов'язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг про дострокове припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг України №; НОМЕР_1 повністю та опублікувати відомості про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Не погоджуючись з таким рішення, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі посилався на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначив, що знак, що належить відповідачу та заявку позивача подано щодо реєстрації знаку для товарів і послуг в різних класах МКТП, при цьому товари і послуги в класах 38 і 42 не є такими самими або спорідненими ( що виключає їх схожість до ступеня змішуваності). Цей факт, згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та ч.3 ст.193 Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, означає відсутність правових підстав для відмови Укрпатентом позивачу в належному задоволенні заявки. Наявність у відповідача права власності на Знак жодним чином не перешкоджає задоволенню Заявки позивача Укрпатентом в 42 класі. За таких обставин апелянт вважає, що у позивача відсутні законні інтереси, які підлягають судовому захисту, а отже і підстави для звернення до суду .

Крім того, апелянт посилається на те, що до моменту набуття права власності на Знак - 10 лютого 2015 року він не міг використовувати знак. Саме ця обставина є «належною причиною» ( у розумінні ст..ст.197, 198 Угоди про асоціацію) або «поважною причиною» ( у розумінні ч.4 ст.18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг») невикористання ним Знаку, оскільки він не міг правомірно використовувати Знак, а невикористання Знаку обумовлено незалежними від його волі причинами, адже Знак належав іншому власнику. Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_3 обставин, що перешкоджають використанню знака, незалежно від його волі (тобто про відсутність належних або поважних причин невикористання Знаку) не відповідають обставинам справи.

При винесенні рішення судом допущено неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення закону або незастосування закону, який підлягав застосуванню). Оскільки відповідач набув право власності на Знак лише з 10 лютого 2015 року, станом на дату подання позову безперервний п'ятирічний період невикористання знаку відповідачем не сплив та є таким, що триває. Отже, щодо Знаку, належного відповідачу, не можуть бути застосовані санкції передбачені ч.4 ст.18 Закону України та ст.ст.197, 198 Угоди про асоціацію, тобто Знак не може бути анульований та дія свідоцтва не може бути достроково припинена .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначав про те, що позивач має законні інтереси, які підлягають судовому захисту, припинення дії свідоцтва № НОМЕР_1 є необхідною умовою для реалізації позивачем цих законних інтересів. Той факт, що відповідач ОСОБА_3 отримав право власності на знак лише 10 лютого 2015 року не є поважною причиною невикористання спірного знаку, в тому числі його попереднім власником. Доводи касаційної скарги в тій частині, що п'ятирічний строк безперервного невикористання торгівельної марки обчислюється для відповідача з моменту публікації відомостей 25 березня 2013 року не узгоджується з положенням ч.4 ст.18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», оскільки публікація відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг є лише юридичним фактом, що підтверджує перехід передбачених законодавством прав та обов'язків до правонаступника.

В судовому засіданні ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Представник Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - Запорожець Л.Г. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, після оголошеної перерви в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Установлено, що Державною службою інтелектуальної власності України 15 січня 2015 року прийнято рішення про передачу Товариством з обмеженою відповідальністю «МОСТ УА» права власності на знак для товарів і послуг класу 38 МКТП, на які зареєстровано свідоцтво України № НОМЕР_1, ОСОБА_3 (а.с.59).

Згідно з виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг власником свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке зареєстроване 25 листопада 2008 року, станом на 10 лютого 2015 року є ОСОБА_3 (а.с.60).

Також ОСОБА_3, як власник свідоцтва № НОМЕР_1, є власником доменного ім'я «ІНФОРМАЦІЯ_1».

ОСОБА_2 є заявником на знак для товарів і послуг ІНФОРМАЦІЯ_1 за заявкою № m2018 14898, яка одержана Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності 22 червня 2018 року.

Крім того, судом установлено, що на території України відсутні послуги 38 класу МКТП, щодо яких відповідачем використовувався би знак для товарів і послуг за свідоцтвом НОМЕР_1, наявність перешкод у відповідача ОСОБА_3 щодо використання знака не встановлено.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, що перешкоджають використанню знака незалежно від волі власника свідоцтва, а також не надано доказів і можливості введення в оману щодо особи, яка виробляє товари або надає послуги, під час використання знака особою, що звернулася до суду, чи іншою особою щодо товарів і послуг, відносно яких висунута вимога про припинення дії свідоцтва.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що невикористання спірного Знаку протягом останніх п'яти років до звернення позивача до суду дає підстави для дострокового припинення його дії .

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам і вимогам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відносини, що виникають у зв'язку із набуттям і здійсненням права власності на знаки для товарів і послуг регулюються Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»., а також Угодою про асоціацію між України, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, яка ратифікована Україною та набула чинності у повному обсязі 1 вересня 2017 року.

Згідно з п.4 ст.18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. У цьому разі дія свідоцтва може бути припинена повністю або частково лише за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважні причини такого невикористання. Такими поважними причинами, зокрема є: обставини, що перешкоджають використанню знака незалежно від волі власника свідоцтва, такі як обмеження імпорту чи інші вимоги до товарів і послуг, встановлені законодавством; можливість введення в оману щодо особи, яка виробляє товари або надає послуги, під час використання знака особою, що звернулася до суду, чи іншою особою щодо товарів і послуг, відносно яких висунута вимога про припинення дії свідоцтва. Для цілей цього пункту використанням знака власником свідоцтва вважається також використання його іншою особою за умови контролю з боку власника свідоцтва.

Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VII ратифікована Угода про асоціацію між України, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, яка набула чинності у повному обсязі 1 вересня 2017 року.

Статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» встановлено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У статті 198 Угоди про асоціацію сторони передбачили, що реєстрація торговельної марки підлягає анулюванню, якщо протягом безперервного п'ятирічного періоду вона не була введена у використання на відповідній території для товарів або послуг, стосовно якої вона зареєстрована, і відсутні належні причини не використання; проте жодна особа не може заявити, що права власника на торговельну марку мають бути анульовані, якщо протягом проміжку часу між закінченням п'ятирічного періоду і поданням заяви про анулювання розпочалося або було поновлено реальне використання торговельної марки; початок використання або його поновлення протягом трьохмісячного періоду, що передує заяві про анулювання, яке розпочалося відразу після закінчення безперервного п'ятирічного періоду невикористання, не беруться до уваги, якщо підготовка до початку або поновлення використання здійснюється лише у зв'язку з тим, що власник усвідомлює можливість подання заяви про анулювання.

Виходячи з наведеного та застосовуючи до спірних правовідносин положення ст..198 Угоди про асоціацію, слід дійти висновку, що, якщо знак для товарів і послуг без поважних причин безперервно не використовується щодо частини або всіх товарів та/або послуг, внесених до реєстру, протягом п'яти років від дати публікації про видачу свідоцтва або від іншої дати, то це є достатньо підставою для дострокового припинення за рішенням суду дії свідоцтва на знак повністю або частково щодо відповідних товарів та/або послуг. Не підлягає достроковому припиненню дія свідоцтва у випадку коли використання знака розпочалося або відновилося до подання позову.

Судом першої інстанції з'ясовано, що відповідачем не надано доказів на підтвердження наявності на ринку (території) України товарів та/або послуг під зареєстрованою спірною торговельною маркою.

Обов'язок з доказування наявності поважних причин невикористання торговельної марки покладено на власника торгівельної марки.

З апеляційної скарги вбачається, що відповідач не оспорює факт невикористання торговельної марки, а посилається на помилковому визначенні судом апеляційної інстанції початку перебігу строку невикористання знака та поважності причин невикористання ним знаку.

Публікація відомостей 10 лютого 2015 року про передачу відповідачу ОСОБА_3 прав на свідоцтво України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» є лише юридичним фактом, що підтверджує перехід передбачених законодавством прав та обов'язків до правонаступника і не є підставою для припинення прав і обов'язків, що виникли у зв'язку з реєстрацією свідоцтва України № НОМЕР_1 25 листопада 2008 року, а тому доводи апеляційної скарги, що п'ятирічний строк безперервного не використання торговельної марки обчислюється для відповідача з моменту публікації відомостей 10 лютого 2015 року не заслуговують на увагу.

Посилання відповідача на те, що він не міг правомірно використовувати знак, а невикористання знаку обумовлено незалежними від його волі причинами, адже Знак належав іншому власнику не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини не є поважними причинами невикористання знака в розумінні ч.4 ст.18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

До того ж, відповідач ОСОБА_3 при укладенні договору про передачу права власності на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» мав оцінити наявний ризик при отриманні права власності на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1»

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що у позивача відсутні законні інтереси, які підлягають судовому захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Статтею 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено право будь-якої особи на звернення до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.2 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свого законного інтересу.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-10/2004 від 1 грудня 2004 року роз'яснено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Встановивши, що позивач має намір використання спірного Знаку, що підтверджується поданням останнім заявки на аналогічний знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», а також намір отримати доменне ім'я «ІНФОРМАЦІЯ_1», власником якого на момент подання заяви є власник свідоцтва № НОМЕР_1 ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має відповідні підстави для звернення до суду, оскільки є перешкода в реалізації ним свого законного інтересу, який підлягає судовому захисту. Наявність у позивача заявки на знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» стосовно послуг 42 класу МКТП не означає, що останній не буде використовувати спірний знак стосовно послуг 38 класу.

Крім того, позивачем було подано ще одну заявку на знак для товарів і послуг стосовно позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» (заявка № m2018 28200), яка стосується як 38 так і 42 класу МКТП, що підтверджується наданими до відзиву на апеляційну скаргу документами.

Суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 11 квітня 2019 року

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова