ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/807/19Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/817/803/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ходоровський М. В.,

за участі секретаря - Сович Н.А.

та сторін: позивача - ОСОБА_1 . ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №599/807/19 за апеляційними скаргами ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2019 року, ухваленого суддею Чорною В.Г., повний текст якого складено 3 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Управління регіонального розвитку, інфраструктури та дорожнього господарства Тернопільської обласної державної адміністрації про захист прав споживачів та стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , Управління регіонального розвитку, інфраструктури та дорожнього господарства Тернопільської обласної державної адміністрації про захист прав споживачів та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 07 грудня 2018 року він користувався послугами пасажирських перевезень на маршруті «Залізці-Тернопіль», які надає відповідач. Після пред`явлення пенсійного посвідчення, на вимогу позивача в порядку Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо оплати 50% вартості проїзду на внутрішніх лініях транспорту в Україні, водієм вказаного транспортного засобу на зазначеному маршруті було відмовлено позивачу у перевезенні зі знижкою та змушено оплатити повну вартість проїзду. Він звертався в усному порядку до відповідача щодо добровільного вирішення спору та повернення вартості сплаченого проїзду, проте відповідачем було відмовлено позивачу у категоричній формі. Вважає, що вказані дії водія та перевізника є незаконними, та такими, що порушують його права та законні інтереси як інваліда третьої групи загального захворювання. Оскільки діями водія перевізника фізичної особи підприємця - ОСОБА_3 нанесено йому збитки матеріального характеру в сумі 50% від вартості проїзного документу повної вартості та вартість квитків на проїзд до Тернопільської облдержадміністрації просить для врегулювання спору стягнути 61 грн. 22 копійки та моральну шкоду в сумі 20000 гривень.

Рішенням Зборівського районного суду від 25 червня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 61 (шістдесят одна) гривня 22 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_1 а на користь ОСОБА_4 ( НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 400 (чотириста) гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги. В обгрунтування вимог вказує на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Неправомірними діями відповідачі привели його до морально-психологічного стресу, наслідки якого він переживає до цього часу. Він неодноразово звертався до відповідачів із вимогами вибачитись та відшкодувати завдану шкоду, проте його звернення залишили без розгляду.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування вимог посилається на те, що вимоги про стягнення моральної шкоди є надуманими та не грунтуються на нормах закону. При наданні послуг з перевезення ним жодним чином не було порушено вимоги закону Про захист прав споживачів, оскільки послуга була надана в повному обсязі. Судом першої інстанції не враховано, що оскільки що між ним як перевізником та Зборівською РДА договору щодо компенсації втрат внаслідок перевезення пільгових категорій пасажирів укладено не було, а тому позивачу на законних підставах було відмовлено у пільговому проїзді і права його порушені не були.

В суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені у апеляційній скарзі. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечив.

Апелянт ОСОБА_3 свою апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в апеляційній скарзі. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 заперечив.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, заслухавши представників сторін колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Задовольняючи частково позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди суд першої інстанції вірно виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача в користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 61 (шістдесят одна) гривня 22 копійки та моральну шкоду у розмірі 400 (чотириста) гривень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами).

Відповідно до статті 16 ЦК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами кожна особа має право має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 , має третю групу інвалідності загального захворювання довічно, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , а тому відповідно частини 2 статті 38-1 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" він має право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня.

07.12.2018 року позивач купив проїзний документ у водія маршрутного транспортного засобу д.н.з НОМЕР_3 на маршруті «Залізці-Тернопіль», які надає відповідач повною вартістю 27 грн., квиток серії НОМЕР_4 , оскільки йому було відмовлено у перевезенні зі знижкою відповідно частини 2 статті 38-1 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Згідно укладеного договору № 037/2016 від 22 січня 2016 року на перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування на автобусному маршруті (далі Договору) ОСОБА_3 надано право на період з 01.04.2016 року по 31.03.2021 року на здійснення перевезень на автобусному маршруті № 20-60 „Тернопіль-Залізці ч/з Ренів" на перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування на автобусному маршруті. Пунктом 2.10 зазначеного Договору перевізник забезпечує дотримання: персоналом, який залучається до виконання даного Договору, вимог законодавства про автомобільний транспорт та нормативно-правових актів, що регулюють відносини: у сфері пасажирських перевезень.

Пунктом 2.19 Договору передбачено, що перевізник надає соціально значущі послуги з перевезення пасажирів на пільгових умовах, передбачених чинним законодавством.

Встановлено, що позивач звертався в Управління регіонального розвитку Тернопільської облдержадміністрації для досудового врегулювання спору.

Згідно листа Управління регіонального розвитку Тернопільської облдержадміністрації звернення позивача від 13.12.2018 № М-07/366-У щодо правомірності відмови у пільговому проїзді розглянуто управлінням, в межах компетенції та повідомлено, що згідно частини 2 статті 38-1 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" він має право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня. З перевізником, який обслуговує маршрут „Залізці-Тернопіль", було проведено профілактичну бесіду, під час якої роз`яснено правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, та неухильного дотримання вимог чинного законодавства України в сфері здійснення пасажирських перевезень. Звернута увага на правові наслідки у разі недотримання договірних умов про організацію пасажирських перевезень по зазначеному маршруту. Додатково проінформовано, що перевізникам на час звернення не здійснюється компенсація за перевезення пільгових категорій осіб передбачених чинним законодавством.

На вимушений проїзд до управління регіонального розвитку Тернопільської облдержадміністрації позивачем для врегулювання спору витрачено 47,72 грн., що стверджено фіскальним чеком №32922 від 13.12.2018 року, фіскальним чеком №1827398 від 09.02.2019 року та фіскальним чеком №1864656 від 18.02.2019 року. (а.с.5)

Згідно із частиною другою статті 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов`язаний: мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення.

Згідно з підпунктом 10 пункту 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 перевізник зобов`язаний: здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд.

Згідно частини 2 статті 38-1 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного річкового та автомобільного транспорту мають соби з інвалідністю, діти з інвалідністю та особи, які супроводжують осіб з інвалідністю першої групи або дітей з інвалідністю (не більше однієї особи, яка супроводжує особу з інвалідністю або дитину з інвалідністю), мають право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня.

Статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, 07.12.2018 року при придбанні пільгового проїзного документу позивач був позбавлений гарантованого йому права на 50-відсоткову знижку водієм маршруту «Залізці - Тернопіль», у зв`язку з тим, що перевізником фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 порушено його право споживача, і такими діями нанесено йому збитки матеріального характеру в сумі 50% від вартості проїзного документу повної вартості та витрат на дорогу для врегулювання в досудовому порядку конфлікту, що становить 61 грн. 22 копійки. Обґрунтованим є також висновок суду першої інстанції про те, що враховуючи принцип розумності та справедливості, на підставі статей 23, 1167 ЦК України позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 400 грн.

Доводи відповідача, що оскільки між ним як перевізником та Зборівською РДА договору щодо компенсації втрат внаслідок перевезення пільгових категорій пасажирів укладено не було, а тому позивачу на законних підставах було відмовлено у пільговому проїзді та не завдано моральних збитків, колегія суддів не приймає до уваги як не обгрунтовані.

Пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України «Про транспорт». Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про транспорт» підприємства транспорту зобов`язані забезпечувати права на пільги громадян щодо користування транспортом.

Тобто, перевізник зобов`язаний перевозити пільговиків не залежно від відшкодування перевізнику збитків від такого перевезення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутність договору у відповідача щодо компенсації втрат внаслідок перевезення пільгових категорій пасажирів не позбавляє позивача як особу з інвалідністю 3 групи загального захворювання довічно права на пільговий проїзд, та не виправдовує відмову відповідача у наданні пільгового проїзда позивачу.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній нас час виникнення спірних правовідносин) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Доводи позивача, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив повністю позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн. колегія суддів вважає не обгрунтованими.

У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що відмовою позивачу у наданні пільгового проїзду, яке передбачене чинним законодавством відповідачем завдано моральних страждань, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, звернення за захистом свого порушеного права на пільговий проїзд до суду, враховуючи принцип розумності та справедливості, на підставі статей 23, 1167 ЦК України, суд першої інстанції вірно визначив розмір відшкодування моральна шкоди в сумі 400 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесені.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 3 серпня 2019 року.

Головуюча: Г.М.Шевчук

Судді: О.Я. Міщій

М.В. Ходоровський