Справа № 654/3105/18
Провадження №2/654/202/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019 року

Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого - судді Сіянко В.М.,

секретаря - Петришак В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гола Пристань Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

в с т а н о в и в:

30 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником зазначеного будинку, в якому зареєстроване місце проживання відповідачів, однак останні протягом тривалого часу в помешканні не проживають, витрати по його утриманню не несуть. Посилаючись на те, що реєстрація місця проживання ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 створює ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні свого права власності, оскільки перешкоджає отриманню пільг на комунальні послуги (субсидії), останній, з посиланням на ст.. 41 Конституції України та ст.. 391 ЦК України, просить суд задовольнити його позов.

Ухвалою суду від 17.12.2018р. до участі у справі в статусі третьої особи без самостійних вимог було залучено орган опіки та піклування Голопристанської районної державної адміністрації.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав на підставах викладених в позовній заяві та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їхнього задоволення. Пояснила, що проживає у власному будинку разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_3. Позивач є її вітчимом, однак після смерті матері вони перестали спілкуватися. Добровільно знятися з реєстрації вона не бажала, оскільки має обіду на ОСОБА_1 за те, що він не допоміг їй з похованням матері.

Представник органу опіки та піклування Голопристанської РДА Скакун Л.В. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю в належному їй будинку, а тому його права на житло не будуть порушеними.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини сторін, щодо володіння будинком регулюються Житловим Кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2000р. позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Право власності ОСОБА_1 зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації, що підтверджено відповідним записом на правовстановлюючому документі.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України)

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а саме, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Старозбур'ївської сільської ради від 09.08.2018р. № 900, встановлено, що в житловому будинку по АДРЕСА_1 в належному позивачу будинку зареєстровані особи, які не приходяться власнику родичами, а саме: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4

Згідно акту підтвердження фактичного місця проживання, складеного комісією та затвердженого головою Старозбур'ївської сільської ради, відповідачі в належному ОСОБА_1 будинку зареєстровані, але фактично не проживають, з 2012 року і до теперішнього часу проживають в с. Нова Збурївка Голопристанського району Херсонської області.

За положеннями частини першої статті 71, статті 72 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом частини другої статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Також згідно п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилплощу.

З огляду на зазначені положення законів, суть спірних правовідносин, мети захисту прав позивача, суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту у вибраний ним спосіб, а тому враховуючи добровільну відсутність відповідачів за місцем реєстрації без поважних причин понад шість місяців, останні втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265, 354-355ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. М. Сіянко