КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 754/3822/18
Головуючий у першій інстанції - Панченко О.М.
Номер провадження № 22-ц/824/3446/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду першої інстанції із вказаним позовом, який мотивовано тим, що 24 січня 2011 року державним виконавцем органу ДВС Деснянського РУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, боржником у якому є відповідач у справі - ОСОБА_2 Позивач також зазначає, що відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва було видано виконавчий лист №2-6746 від 04 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку. Вказано, що відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 13 лютого 2018 року заборгованість відповідача складає 111106,02 грн.

Несвоєчасна сплата та несплата аліментів відповідачем за тривалий період призводить до порушення її права та прав дитини на своєчасне отримання аліментів, тому вона вважає, що відповідно до ст. 196 СК України відповідач повинен сплатити їй неустойку за несвоєчасну сплату аліментів, розмір якої з врахуванням суми заборгованості становить 33 568, 54 грн.

Враховуючи вищевказане, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню на суму несплачених аліментів у розмірі 33 568, 54 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пеню на суму несплачених аліментів у розмірі 33 568, 54 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 - Науменко М.П. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що розрахунок заборгованості по аліментам було здійснено без урахування того, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає АДРЕСА_2, про що свідчить довідка №316 від 06 серпня 2018 року Виконавчого комітету Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, а розрахунок здійснювався по нормам середньої заробітної плати по місту Києву. Також апелянт зазначає, що до розрахунку не було внесено суму коштів, які відповідач перераховував через поштове відділення Укрпошти на протязі тривалого часу, на загальну суму 8 108 грн.

Враховуючи викладене, представник ОСОБА_2 - Науменко М.П. просив скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_2 адвокат Науменко М.П. доводи апеляційної скарги підтримав та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Позивачка у справі ОСОБА_3 заперечила щодо доводів апеляційної скарги та просила рішення суду залишити без змін оскільки вважає, що порушень норм процесуального законодавства судом першої інстанції допущено не було.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника апелянта, позивачку, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 24 січня 2011 року державним виконавцем органу ДВС Деснянського РУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, боржником у якому є відповідач у справі - ОСОБА_2

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва було видано виконавчий лист №2-6746 від 04 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 13 лютого 2018 року заборгованість відповідача складає 111106,02 грн. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи розрахунок заборгованості по аліментам, наданого державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 13 лютого 2018 року позивач вважає, що загальний розмірі пені складає 33 568, 54 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за рішенням Деснянського районного суду м. Києва та несвоєчасно і не в повному обсягу сплачує присуджені аліменти, тому погодився із доводами позивачки щодо розміру неустойки в розмірі 33 568, 54 грн.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №333/6020/16-ц вирішено передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу №333/6020/16-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення пені за прострочення сплати аліментівза касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2017 року.

Підставами для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду є те, що 23 січня 2018 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду надіслав для розгляду ВеликоїПалати Верховного Суду аналогічну цивільну справу для відступлення від правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постановах: від 01 липня 2015 року у справі №6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, де розмір неустойки зі сплати обчислювався помісячно і вважав за необхідне, що розмір неустойки має обчислюватись за кожен день прострочення.

Велика Палата Верховного Суду у справі №572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) 25 квітня 2018 року прийняла постанову, у якій зазначила лише про відступлення від правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: "правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за наведеною формулою.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму".

При постановленні ухвали від 21 листопада 2018 року Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду зазначено, що фактично зроблено правовий висновок, яким підтверджено правовий висновок Верховного Суду України щодо обчислення неустойки зі сплати аліментів за кожен день прострочення, а не помісячно.

Разом з тим, наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду формула, за якою обчислюється пеня за несплату або прострочення сплати аліментів, передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Це відповідає правовій позиції Верховного Суду України, від якої Велика Палата Верховного Суду відійшла.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 27 грудня 2018 року справу прийнято до провадження.

Отже визнати законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції апеляційним суд не може.

Разом з тим апеляційним судом враховуються також і порушення норм процесуального законодавства при вирішенні вказаного спору.

Як зазначає представник відповідача у справі ОСОБА_2 - адвокат Науменко М.П. в своїй апеляційній скарзі, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме прийняв до розгляду справу з порушенням територіальної підсудності, оскільки відповідач у справі ОСОБА_2 з 20 грудня 2012 року зареєстрований та фактично проживає в с. Бакланово Ніжинського району Чернігівської області, а тому вказана справа повинна була розглядатися вказаним судом, який повинен був перевірити правильність нарахування державним виконавцем суми заборгованості по аліментах, з врахуванням здійснених переказів послугами «Укрпошти» та перевірити обґрунтованість нарахування розміру заборгованості по аліментам, виходячи із середньомісячної заробітної плати по м. Києву, де боржник не зареєстрований та не проживає.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду з зазначеним позовом вказала адресу відповідача ОСОБА_2: АДРЕСА_1.

При апеляційному розгляді справи представник відповідача зазначив проте, що він повідомляв суд першої інстанції про те, що відповідач зареєстрований та проживає в с. Бакланово,Ніжинського району, Чернігівської області з грудня 2012 року, однак місцевий суд вказану інформацію проігнорував.

Позивачка ОСОБА_3 при апеляційному розгляді не заперечила факту реєстрації та проживання відповідача у Ніжинському районі Чернігівської області. Разом з тим посилалася на те, що вона вважала, що має право на розгляд вказаної справи за місцем свого проживання, оскільки спори про стягнення аліментів можуть бути вирішені також і за зареєстрованим місцем проживання позивачки.

Однак вказані посилання позивачки колегією суддів не приймаються, оскільки поданий ОСОБА_3 позов про стягнення неустойки, не є позовом про стягнення аліментів та станом на час подачі позову у березні 2018 року не міг бути прийнятий до розгляду за зареєстрованим місцем проживання позивачки, так як зміни до ст. 28 ЦПК України щодо цього були внесені лише у липні 2018 року.

Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частин шостої та дев'ятої статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Однак відомостей проте, що суд першої інстанції виконав вимоги ч.6 ст. 187 ЦПК України матеріали справи не містять.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та в порушення вимог статей 27, 187 ЦПК України (в редакції чинній на момент подачі позову), безпідставно прийняв до провадження цивільну справу, яка йому не підсудна.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв'язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

У даному випадку, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач з поважних причин не мав можливості заявити про не підсудність справи суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції розгляд вказаної справи проведено у відсутність відповідача та його представника.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, а саме статей 27, 187 ЦПК України щодо визначення підсудності, що у відповідності до вимог ст. 378 ЦПК України є підставою до скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 27, 187, 374, 378, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2018 року скасувати та направити справу на розгляд за підсудністю до Ніжинського районного суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Мотивований текст постанови виготовлено 10 квітня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв