Справа № 461/6820/17 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/811/52/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Копняк С.М.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: представників позивача ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника

відповідача державного реєстратора Семенюк Ж.В. -

Зубашевського Н.П. , представника відповідача ГТУЮ у

Львівській області - Палько І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, державного реєстратора Семенюк Жанни Валеріївни, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, управління державної реєстрації Львівської міської ради, управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , Міністерство культури України, управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції України у Львівській області, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, про визнання дій протиправними та скасування рішення державного реєстратора,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії державного реєстратора Семенюк Ж.В. щодо внесення до Державного реєстру прав запису про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 28.11.2013 року за №3656537 та скасувати рішення державного реєстратора Семенюк Ж.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №8585441 від 03.12.2013 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_2 , який є пам`яткою архітектури місцевого значення, однак, за рахунок площі горища будинку третя особа ОСОБА_7 самочинно, без необхідних для цього дозвільних документів, влаштував квартиру з надбудовою, а фактично надбудував цілий поверх, вилучивши з користування його сім`ї та інших співвласників квартир в будинку горище, яке є простором спільного користування.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року в адміністративній справі №813/4993/15 за його (позивача) позовом визнано протиправною та скасовано реєстрацію декларації №ЛВ 36 від 25.11.2013 року про готовність об`єкта - квартири АДРЕСА_1 , до експлуатації.

Зазначає, що ця декларація була документом, на підставі якого зареєстровано право власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1 , співвласником якого він є разом з іншими власниками квартир в цьому будинку, а тому відсутність декларації про готовність об`єкта нерухомого майна (квартири №3 ) до експлуатації - є підставою для скасування оспорюваного ним рішення державного реєстратора Семенюк Ж.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №8585441 від 03.12.2013 року.

Зазначає, що названим судовим рішенням адміністративного суду встановлено факти, які засвідчують істотне порушення його прав при винесенні рішення про державну реєстрацію права власності на новоутворену квартиру №3 .

Апелянт вважає, що рішення про державну реєстрацію права власності на новоутворену квартиру №3 прийняте з істотним порушенням норм чинного законодавства, що підтверджено вказаним судовим рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду, а тому підлягає скасуванню, як незаконне, оскільки підстава для здійснення державної реєстрації права власності - декларація про готовність об`єкта до експлуатації, - відсутня внаслідок її скасування судом, відтак, будівництво даного об`єкта не можна вважати завершеним, а тому окремого нерухомого майна, як об`єкта речового права, - квартири АДРЕСА_1 , не існує, а тому реєстрація права власності на цю квартиру як на об`єкт нерухомого майна підлягає скасуванню.

Крім того, зазначає, що реєстрація права власності на реконструйовані приміщення горища, а фактично добудованих за його рахунок 3-4 поверхів будинку, зумовила порушення права власності на спільну сумісну власність шляхом позбавлення інших співвласників, в тому числі і його, права на горище без його згоди, а також позбавила його права на безпечне житло, права на культурну спадщину та інших прав, оскільки будинок є пам`яткою архітектури місцевого значення, що підтверджено названим вище рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року.

Позивач вважає, що державний реєстратор Семенюк Ж.В. не мала права здійснювати реєстрацію права власності ОСОБА_7 на спірну квартиру без його (позивача) нотаріально посвідченої згоди на розпорядження належною йому часткою в горищі, яке відповідно до закону, є спільною сумісною власністю всіх власників квартир в будинку.

Крім того, зазначає, що горище, як допоміжне приміщення в будинку, має своє функціональне призначення (розміщення димових каналів, вентиляційних шахт, стрихового вікна (виходу) для аварійної евакуації та інших інженерних мереж будинку), а тому позбавлення доступу до нього - є порушенням права на житло та безпечне життя, зокрема, у випадку неможливості евакуації мешканців для пожежної безпеки, тощо.

Крім того, незаконність рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності ОСОБА_7 на квартиру №3 , позивач обґрунтовує тим, що на момент вчинення цієї реєстраційної дії існувала встановлена судом 04.01.2013 року в іншій справі №461/2/13-ц в порядку забезпечення позову заборона здійснювати будь-які будівельні роботи по надбудові квартири №3 , однак, державний реєстратор не перевірила чинність цього обтяження.

Крім того, на думку позивача, незаконність дій державного реєстратора Семенюк Ж.В. полягала і в тому, що вона повинна була врахувати, що реєстрація права власності на реконструйований об`єкт у пам`ятці архітектури місцевого значення в історичному ареалі м.Львова, в буферній зоні об`єкта всесвітньої спадщини, внесеного до списку ЮНЕСКО, - «Львів - ансамбль історичного центру», вимагала додаткових погоджень органів охорони культурної спадщини на здійснення таких будівельних робіт, а тому наданий ОСОБА_7 дозвіл на проведення реконструкції в будинку є нікчемним.

Звертає увагу, що Інспекція ДАБК у Львівській області є органом, який мав би контролювати дотримання режимів здійснення містобудівної діяльності, у тому числі пам`яткоохоронних режимів та обмежень, чого нею не було виконано.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 09.07.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що оскільки реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ЛВ 36 від 25.11.2013 року скасовано, тому рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 теж підлягає скасуванню, адже, згідно з ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Таким чином, апелянт вважає, що спірна квартира відсутня як об`єкт речового права, а відтак, державна реєстрація права власності на цей об`єкт підлягає скасуванню.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції не дав належної правової оцінки його доводам та доказам, які їхня сторона подала на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог, зокрема, судом не враховано встановленого рішенням адміністративного суду факту незаконності реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та її скасування, що, на його думку, є підставою для задоволення позовної вимоги про скасування оспорюваного ним рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на вказану квартиру, оскільки такого об`єкта нерухомого майна вже не існує, і наведене в повній мірі відповідає статті 331 ЦК України, якою визначені підстави набуття права власності на новостворене майно.

Також зазначає, що суд не дав правової оцінки порушеного права позивача на горище, як на об`єкт спільної сумісної власності співвласників усіх квартир в будинку, оскільки внаслідок безпідставного набуття права власності ОСОБА_7 на квартиру №3 , його (апелянта) позбавлено права на горище в будинку.

Крім того, вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки своїм рішенням позбавив будинок АДРЕСА_1 правового статусу пам`ятки архітектури місцевого значення, визнавши незаконним рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради від 21 травня 1991 року №280 «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, художню і містобудівну цінність», хоча з такими вимогами жодна із сторін у даній справі до суду не зверталась.

Звертає увагу, що саме з урахуванням тієї обставини, що будинок має статус пам`ятки архітектури місцевого значення, адміністративний суд визнав протиправною та скасував реєстрацію зазначеної вище декларації про готовність об`єкту до експлуатації.

Апелянт зазначає, що поза увагою суду та без належної правової оцінки залишились й інші доводи їхньої сторони про незаконність реєстраційних дій державного реєстратора по квартирі №3 , в тому числі й ті, які стосувались оформлення реєстраційної справи на вказаний об`єкт, і про які детально було описано у відповіді на відзив на позовну заяву та в додаткових письмових поясненнях їхньої сторони.

Апелянт вважає, що суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи, не задовольнивши їхні клопотання про витребування доказів та не допитавши, як свідка, державного реєстратора Семенюк Ж.В .

Апелянт також зазначає, що у зв`язку із недовірою до суду, учасники справи заявляли відвід головуючому судді у першій інстанції, однак, такі відводи не були задоволені, що, на їхню думку, є додатковим чинником упередженості та небезсторонності судді при розгляді даної справи.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 16.08.2018 року для розгляду цивільної справи №461/6820/17 (провадження №22-ц/783/2630/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Павлишина О.Ф., суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

Відповідно до указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04.10.2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

10.10.2018 року вказана цивільна справа (Провадження №22-ц/811/52/18) одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 10.10.2018 року, для розгляду даної справи визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Ухвалою колегії суддів у названому складі справу призначено до розгляду в Львівському апеляційному суді.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники, окрім сторони позивача, третьої особи ОСОБА_2 , який одночасно представляє інтереси позивача в даній справі, сторони відповідача державного реєстратора Семенюк Ж.В. та відповідача ГТУЮ у Львівській області, не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені шляхом направлення рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення судових повісток-повідомлень, від представника третьої особи ОСОБА_7 - адвоката Шубака О.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із його зайнятістю в кримінальному провадженні у Генеральній прокуратурі України для надання правової допомоги іншій особі, однак, вказані причини неявки в судове засідання цього представника колегією суддів визнані неповажними, оскільки з аналогічних підстав представник уже заявляв клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.138 т.3), яке було задоволене апеляційним судом (а.с.146 т.3), представник брав участь в розгляді даної справи судом апеляційної інстанції (а.с.252-258 т.3), однак, після оголошення перерви в судовому засіданні, повторно не з`явився в судове засідання апеляційного суду, надавши перевагу іншій справі перед даною справою, клопотань про відкладення розгляду справи від інших учасників справи, які не з'явились, не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача на підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідачів, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розташованого на території України, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок).

Так, зокрема, пунктом 2 цього Порядку передбачено, що державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводить орган державної реєстрації прав.

Відповідно до пункту 3 Порядку, рішення щодо державної реєстрації прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор).

Пунктом 4 Порядку передбачено, що у разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об`єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 12 Порядку, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника ; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Пунктом 16 Порядку передбачено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до Державного реєстру прав (п.18 Порядку).

Датою та часом державної реєстрації прав та їх обтяжень вважається дата та час реєстрації заяви про державну реєстрацію у базі даних про реєстрацію заяв і запитів (п.19 Порядку).

Після внесення записів до Державного реєстру прав державний реєстратор формує витяг з Державного реєстру прав та оформляє його у двох примірниках, один з яких державний реєстратор долучає до реєстраційної справи (п.20 Порядку).

Пунктом 26 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, перелік яких визначено у пункті 27 Порядку, та інші документи, визначені цим Порядком, зокрема, документи, що посвідчують особу заявника (п.9 Порядку), та технічний паспорт для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований чи реконструйований об`єкт нерухомого майна (п.29 Порядку).

Пунктом 31 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27-30 цього Порядку, подає документ, що підтверджує факт надання згоди іпотекодержателем або органом державної податкової служби на відчуження або інше визначення юридичної долі нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі.

Відповідно до пункту 46 Порядку, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, у зв`язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об`єкти нерухомого майна, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку (наведені вище), подає органові державної реєстрації прав документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Судом встановлено, що третя особа ОСОБА_7 первинно був власником квартири №2 площею 84,4 кв.м . та квартири №3 площею 74,6 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 на підставі договорів дарування від 16.07.2005 року.

Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 30.01.2006 року №116 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району; дозволено влаштувати житлову квартиру за рахунок площі горища будинку АДРЕСА_1 з надбудовою та влаштуванням балконів з боку дворового фасаду згідно з поданими проектними пропозиціями, влаштувати газовий агрегат індивідуального опалення та ПГ-4 на площі новоутвореної кухні згідно з технічним висновком Відкритого акціонерного товариства «Львівгаз»; новоутвореній квартирі присвоєно номер 3, враховуючи розпорядження Галицької районної адміністрації від 27.01.2006 року №101.

Розпорядженням Галицької районної адміністрації від 27.01.2006 року №101 було дозволено перепланування та об`єднання квартири №2 та №3 по АДРЕСА_1 в одну з розширенням їх за рахунок влаштування зі сторони дворового фасаду згідно з поданими проектними пропозиціями та заміною існуючого опалення на газовий агрегат індивідуального опалення згідно технічного заключення ВАТ «Львівгаз», після чого загальна площа новоутвореної квартири мала складати 162,8 кв.м., а новоутвореній квартирі присвоювався номер 2 з ліквідацією квартирного номеру 3.

На підставі вказаного вище розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 30.01.2006 року №116 ОСОБА_7 отримав дозвіл на виконання будівельних робіт №961/08 від 03.12.2008 року - на влаштування новоутвореної квартири №3 з розширенням за рахунок площі горища, влаштуванням балконів та надбудови за вказаною адресою, який було неодноразово продовжено.

25.11.2013 року Інспекція ДАБК у Львівській області зареєструвала декларацію №ЛВ 36 про готовність цього об`єкта - квартири №3 загальною площею 328,9 кв.м., до експлуатації.

Вказані документи разом із заявою були подані ОСОБА_7 у Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції 28.11.2013 року, за наслідками розгляду яких державним реєстратором Семенюк Ж.В. 03.12.2013 року було прийнято рішення, індексний номер: 8585441, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 , на підставі якого внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та видано третій особі ОСОБА_7 свідоцтво про право приватної власності на квартиру №3 загальною площею 328,9 кв.м., житловою площею 252,3 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконавчим комітетом Львівської міської ради 19.06.1996 року.

За наслідками розгляду його позову в адміністративній справі №813/4993/15 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третіх осіб: Міністерства культури України, ОСОБА_7 , ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року, визнано протиправною та скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ЛВ 36 від 25.11.2013 року.

Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновком Львівського апеляційного адміністративного суду, який, задовольняючи позов, виходив із того, що ДАБК, здійснюючи реєстрацію декларації про готовність об`єкта (реконструйованої квартири №3 ) до експлуатації, не перевірив повноти та достовірності зазначених у ній відомостей, зокрема, не перевірив правильності зазначення в декларації відомостей про категорію складності об`єкта. Оскільки будинок АДРЕСА_1 включений до переліку пам`яток містобудування і архітектури місцевого значення Львівської області, то наслідком незаконних дій Інспекції з реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації стало порушення культурних прав позивача.

Також у своїй постанові Велика Палата Верховного Суду, погодившись із висновками апеляційного адміністративного суду, зазначила наступне.

Відповідно до статті 10 Закону України від 20 травня 1999 року N 687-XIV «Про архітектурну діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

За правилами частин першої - третьої та шостої статті 39 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I - III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі необхідності під час розгляду питань, пов`язаних з видачею сертифіката, може звернутися до державних органів з метою отримання відповідних висновків. Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю повертають декларацію про готовність об`єкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Аналогічні положення закріплені у Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461. У цьому ж Порядку визначені процедури реєстрації декларації та видачі сертифіката.

Згідно зі статтею 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», усі об`єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності. Категорія складності об`єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об`єкта будівництва. Віднесення об`єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва. Порядок віднесення об`єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 2 і 3 Порядку віднесення об`єктів будівництва до IV і V категорій складності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 року №557 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), віднесення об`єкта будівництва до відповідної категорії складності здійснюється проектувальником і замовником. Категорія складності об`єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об`єкта будівництва.

Підпунктом 3 пункту 5 цього Порядку визначено, що до IV категорії складності відносяться об`єкти будівництва, які у разі аварії або неможливості (недоцільності) подальшої експлуатації можуть призвести до втрати об`єктів культурної спадщини місцевого значення.

В адміністративній справі суд апеляційної інстанції установив, що будинок АДРЕСА_1 включено в перелік пам`яток архітектури місцевого значення згідно з рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 21 травня 1991 року № 280 «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, художню та містобудівельну цінність» під охоронним номером 1640. Зазначені обставини підтверджуються, зокрема, листами Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради від 08 вересня 2015 року № 04-2157 та від 18 липня 2018 року № 0004-1623.

За наведених обставин, Велика Палата Верховного Суду визнала правильним висновок суду апеляційної інстанції про протиправність оскаржуваних дій Інспекції з реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що не відповідають наведеним вище нормам законодавства.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, оскільки влаштування новоутвореної квартири №3 з розширенням за рахунок площі горища, влаштуванням балконів та надбудови АДРЕСА_1 могло призвести до втрати об`єкта культурної спадщини місцевого значення, введення цього об`єкта будівництва в експлуатацію мало здійснюватися на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а не на підставі реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду визнала доводи ОСОБА_1 про неповноту зазначених у декларації про готовність об`єкта до експлуатації даних такими, що не мають вирішального значення для вирішення цього спору, оскільки, як установлено під час розгляду справи, введення об`єкта будівництва в експлуатацію слід було здійснювати на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами сертифіката, а не реєстрації декларації.

Стосовно доводів позивача про те, що зазначений будинок знаходиться в межах історичного ареалу м.Львова, тому відповідний проект будівництва мало погодити Міністерство культури України, Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне.

Відповідно до частини другої статті 32 Закону України від 8 червня 2000 року № 1805-III «Про охорону культурної спадщини» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.

Згідно з пунктом 12 Порядку, визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року № 318, визначені науково-проектною документацією межі історичних ареалів погоджуються відповідним органом місцевого самоврядування та затверджуються Мінкультури.

Оскільки доказів того, що науково-проектна документація щодо меж історичного ареалу м.Львова затверджена відповідно до наведених вище вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини, зокрема центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, не було надано, тому доводи ОСОБА_1 в цій частині визнано не обґрунтованими.

Отже, названими вище судовими рішеннями в адміністративній справі встановлено обставини, які відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню в даній справі, а тому внаслідок визнання протиправною та скасування в судовому порядку реєстрації декларації №ЛВ 36 про готовність об`єкта - квартири №3 загальною площею 328,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_1 , до експлуатації, тобто внаслідок скасування документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчував прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, оспорюване позивачем рішення державного реєстратора також підлягає скасуванню.

Такий висновок апеляційного суду в повній мірі узгоджується з вимогами частини другої статті 331 ЦК України та частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, наслідком скасування за рішенням суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування за рішенням суду рішення про державну реєстрацію прав - є внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав і такі дії державний реєстратор повинен вчинити відповідно до Закону, в позасудовому порядку.

При цьому, доводи та вимоги сторони позивача про протиправність дій державного реєстратора щодо внесення до Державного реєстру прав запису про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 28.11.2013 року за №3656537, є безпідставними, оскільки на момент вчинення державним реєстратором реєстраційних дій була чинною вказана вище зареєстрована Інспекцією ДАБК у Львівській області декларація №ЛВ 36 про готовність цього об`єкта - квартири №3 загальною площею 328,9 кв.м., до експлуатації, тобто був чинний (не скасований рішенням суду) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчував прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, який, відповідно до наведених вище положень Порядку, був необхідним для прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав на новозбудований чи реконструйований об`єкт нерухомого майна.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відсутність такого документа, зокрема у випадку скасування його судом, є підставою для внесення державним реєстратором до Державного реєстру прав запису про скасування проведеної на його підставі державної реєстрації прав, а не підставою для визнання дій державного реєстратора протиправними.

Доводи сторони позивача про те, що державний реєстратор не мала права приймати рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відсутності нотаріально посвідченої згоди інших співвласників багатоквартирного будинку, в тому числі і без його згоди, щодо розпорядження горищем в будинку є безпідставними, оскільки чинним на той час і зазначеним вище Порядком такого документа не вимагалось.

Пунктом 46 Порядку було передбачено, що у разі, коли державна реєстрація прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно проводиться на реконструйований об`єкт нерухомого майна, що до проведення реконструкції належав на праві спільної власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає органові державної реєстрації прав письмову згоду всіх співвласників об`єкта нерухомого майна щодо проведення його реконструкції. Якщо розмір відповідних часток у праві спільної власності змінився у зв`язку з проведенням реконструкції об`єкта нерухомого майна, заявник подає органові державної реєстрації прав письмову заяву співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна.

Однак, наведене положення стосувалось випадку, коли здійснювалась реконструкція об`єкту нерухомого майна, зокрема, квартири, яка належала на праві спільної власності кільком особам.

Безпідставними є також доводи сторони позивача про те, що державним реєстратором при вчиненні реєстраційних дій не враховано наявності обтяжень, встановлених судом в іншій справі, оскільки судове рішення, на яке посилається позивач, не стосувалось заборони на вчинення державним реєстратором оспорюваних позивачем реєстраційних дій та рішень.

Керуючись вимогами ст.367 ЦПК України, колегія суддів відхиляє доводи сторони позивача про допущення державним реєстратором інших порушень Закону, на яких позивач наголошує у своїй апеляційній скарзі та в додаткових письмових поясненнях до неї, оскільки у позовній заяві про інші підстави для визнання протиправними дій державного реєстратора та скасування його рішення, ніж ті, що описані апеляційним судом вище, як доводи позовних вимог, позивачем не зазначались і позовна заява у встановленому процесуальним законом порядку ним не уточнювалась.

Крім того, обставини, на які сторона позивача посилається в обгрунтування незаконності виданих третій особі ОСОБА_7 дозвільних документів на влаштування квартири №3 з надбудовою за рахунок площі горища будинку, є предметом доказування в іншій цивільній справі №461/952/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_7 та інших про скасування розпоряджень Галицької районної адміністрації №101 від 27.01.2006 року та №116 від 30.01.2006 року, рішення суду першої інстанції в якій є предметом самостійного апеляційного перегляду судом апеляційної інстанції в цій іншій справі.

Таким чином, з урахуванням наведених вище мотивів і встановлених апеляційним судом фактичних обставин справи, у зв`язку із допущенням судом першої інстанції порушень наведених вище норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення по суті даної справи, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - лише в частині задоволення його вимоги про скасування рішення державного реєстратора Семенюк Ж.В. від 03.12.2013 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7

Інші вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведені вище мотиви і підстави для скасування апеляційним судом оспорюваного позивачем рішення державного реєстратора та відмову у задоволенні вимог позивача про визнання протиправними дій державного реєстратора, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для проведення розподілу понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору, шляхом його стягнення з відповідача державного реєстратора Семенюк Ж.В., оскільки підставою для скасування рішення державного реєстратора є зазначені вище протиправні дії Інспекції ДАБК у Львівській області, однак, цей учасник в даній справі приймає участь як третя особа, а не відповідач.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 липня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Семенюк Жанни Валеріївни індексний номер 8585441 від 03.12.2013 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 .

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 серпня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Копняк С.М.