Єдиний унікальний номер судової справи: 482/422/15-ц
Провадження № 22-ц/812/196/19 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

11 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Темнікової В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: представника стягувача ПАТ «Райффайзен банк Аваль» - Шойка Ю.К.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2015 року, постановлену головуючим суддею Баранкевич В.О., в приміщені цього ж суду того ж дня без участі учасників справи, у цивільній справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_5 у праві виїзду за кордон, стягувачі - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль»,

встановила:

В березні 2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області, правонаступником якого є Новоодеський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Новоодеський ВДВС) Волошина В.О. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5

В поданні державний виконавець посилався на те, що на виконанні в Новоодеському ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 46465538 з примусового виконання виконавчого листа № 2-602/10 р. від 11 березня 2011 року, виданого Новоодеським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_5 боргу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 29 775 грн. 88 коп., виконавчого листа № 2-2296/11 р. від 08 лютого 2012 року, виданого Новоодеським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 боргу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 16351 грн. 73 коп., виконавчого листа № 2-2296/11 від 09 лютого 2012 року, виданого Новоодеським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 боргу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 282 грн. 04 коп., виконавчого листа № 2-415/2010 р. від 07 червня 2011 року, виданого Новоодеським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 боргу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» розмірі 271 грн. 79 коп., виконавчого листа № 2-2186/2011 від 18 січня 2012 року, виданого Новоодеським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 боргу на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» у розмірі 143 185 грн. 60 коп.

Вказані рішення суду божником не виконані, доходів та майна, на які можливо було б звернути стягнення, ОСОБА_5 не має, на вимоги державного виконавця не реагує, що свідчить про її ухилення від виконання боргових зобов'язань.

Посилаючись на викладене, державний виконавець просив тимчасово обмежити ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов'язань, покладених на неї вищевказаними рішеннями суду.

-2-

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2015 року подання державного виконавця задоволено.

ОСОБА_5 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до повного виконання зобов'язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконавчими листами 2-602/10 р. від 11 березня 2011 року, № 2-2296/11 р. від 08 лютого 2012 року, № 2-2296/11 від 09 лютого 2012 року, № 2-415/2010 р. від 07 червня 2011 року та перед ПАТ «Райффайзен банк «Аваль» за виконавчим листом № 2-2186/2011 від 18 січня 2012 року без вилучення паспортного документу до повного погашення своїх боргових зобов'язань.

В апеляційній скарзі на вказане судове рішення представник боржника посилався на те, що державним виконавцем не було подано доказів, які б підтверджували ту обставину, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань.

Апелянт зазначає, що відсутні докази про вжиття державним виконавцем будь-яких заходів щодо встановлення відомостей про обізнаність боржника з наявністю відкритих виконавчих проваджень, роз'яснення прав та обов'язків передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а також не запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду.

В заяві від 08 квітня 2019 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просила розглянути справу без її участі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» Шевченко А.О. посилаючись на невиконання боржником більш семи років погашення заборгованості та свідоме ухилення боржника від виконання судового рішення, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В заяві представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» Циба Р.А. та в судовому засіданні представник банку Шойка Ю.К., посилаючись на безпідставність апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання судових рішень та може виїхати за межі України, чим ускладнити виконання рішення суду.

Але з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, обставинам справи.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі -Закон).

Положенням п. 5 ч. 1 ст. 6 вказаного Закону, в редакції, яка діяла на час ухвалення судового рішення, встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України та пункту 18 частини 3 статті 11 Закону «Про виконавче провадження» в попередній редакції (пункт 19 частини 3 статті 18 Закону «Про виконавче провадження» в редакції від 5 жовтня 2016 року) такі питання вирішуються судом за поданням державного виконавця.

За змістом зазначених норм підставою встановлення обмеження є доведеність факту ухилення боржника від виконання зобов'язань.

-3-

Оскільки поняття «ухилення» законодавчо не визначено та має оціночний характер, судова практика вважає ухиленням з об'єктивної сторони діяння або бездіяльність боржника, які полягають в навмисному чи іншому свідомому невиконанні обов'язку (Верховний Суд України. Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України).

На підставі наведеного вище, можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань», варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Форма та зміст подання державного виконавця має відповідати вимогам розділу ХІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюста, від 02 квітня 2012 року № 512/5, в редакції яка діяла на час ухвалення судового рішення, зокрема подання має містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду виконавець повідомляє боржника.

Отже, відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК України в редакції, яка діяла на час ухвалення судового рішення, аналогічно ч. 3 ст. 12 діючого ЦПК, подання доказів про наявність обставин, за яких може бути встановлено обмеження, в тому числі і наявність умислу боржника на ухилення від виконання зобов'язань, покладається на суб'єкта подання - державного виконавця. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Сам факт наявності невиконаних зобов'язань не може бути достатньою підставою для встановлення обмеження у виїзді за межі України.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Новоовдеському відділі ДВС перебувають виконавчі листи: № 2-602/10 р. від 11 березня 2011 року, виданий Новоодеським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_5 боргу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 29 775 грн. 88 коп.; № 2-2296/11 р. від 08 лютого 2012 року, виданий Новоодеським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 боргу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 16351 грн. 73 коп.; № 2-2296/11 від 09 лютого 2012 року, виданий Новоодеським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 боргу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 282 грн. 04 коп.; № 2-415/2010 р. від 07 червня 2011 року, виданий Новоодеським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 боргу на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» розмірі 271 грн. 79 коп.; № 2-2186/2011 від 18 січня 2012 року, виданий Новоодеським районним судом про стягнення з ОСОБА_5 боргу на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» у розмірі 143 185 грн. 60 коп. (а.с. 4-8).

Постанови про відкриття виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_5 на користь стягувачів заборгованості винесені державним виконавцем Волошиною В.О. 15 січня 2015 року по виконавчих провадженнях № 45997345, № 45997561, № 45997747, № 45997978 та 13 лютого 2015 року по виконавчому провадженню № 46500987 (а.с. 9-13).

Постановою державного виконавця від 22 січня 2015 року виконавчі провадження № 45997345, № 45997561, № 45997747, № 45997978 було об'єднано в зведене провадження № 46465538, а постановою від 20 лютого 2015 року виконавче провадження № 46500987 приєднано до зведеного (а.с.14-19).

Згідно довідки з Новоодеського РС УДМСУ в Миколаївській області боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Згідно листа ФТВБВ № 10014/089 м. Нова Одеса, ОСОБА_9 відкритих рахунків немає (а.с.22).

-4-

Згідно листа відділу Держземагенства у Новоодеському районі від 20 лютого 2015 року № 8-14.19-0.3-1009/2-15 станом на 01 січня 2013 року за ОСОБА_5 земельні ділянки не обліковуються (а.с.21).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржнику на праві власності належить житловий будинок площею 39,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).

Згідно відповіді з УПФУ у Новоодеському районі ОСОБА_5 на обліку не перебуває та пенсію не отримує (а.с.27, 28).

Згідно відповіді Державної податкової служби ОСОБА_5 на обліку як платник податків не перебуває (а.с.29-30).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження (далі - Закон) в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження, державний виконавець після відкриття виконавчого провадження по виконавчому документу, який зобов'язує боржника вчинити певні дії, встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати 7 днів.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу та боржникові (ч. 5 ст. 25 Закону).

В зазначених постановах про відкриття виконавчих проваджень боржнику запропоновано в семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження добровільно виконати рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 27 вказаного Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Зі змісту ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України в редакції, який діяв на час винесення судового рішення, вбачається, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 441 ЦПК України, що діє з 15 грудня 2017 року, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з вимогами статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для тимчасового обмеження громадянина України у виїзді за межі України.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

-5-

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України, який в редакції до 15 грудня 2017 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

З урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» саме державний виконавець зобов'язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником рішення суду, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Проте, при зверненні до суду із зазначеним поданням державний виконавець не навів жодних з перелічених обставин, а послався, як на підставу для обрання такого обмеження тільки на те, що ОСОБА_5 має боргові зобов'язання, які добровільно не виконує.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчі провадження були відкриті 15 січня 2015 року та 13 лютого 2015 року відповідно, але вже 18 березня 2015 року державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту.

Будь-яких доказів про обізнаність ОСОБА_5 про відкриття виконавчих проваджень, зокрема доказів отримання останньою постанов про їх відкриття матеріали справи не містять. До подання державним виконавцем додано лише копію не врученого поштового відправлення на ім'я боржника, з якої неможливо встановити змісту вкладення, що направлялось на її адресу (а.с.31).

Вчиняючи підготовчі дії для розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції витребувано з Новоодеського відділу ДВС копію зведеного виконавчого провадження щодо вчинених виконавчих дій станом на час розгляду подання судом, проте за повідомленням виконавчої служби станом на 01 квітня 2019 року виконавче провадження знищено згідно розділу Х1 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, про що складено відповідний акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 05 лютого 2019 року.

Інших належних відомостей про обізнаність ОСОБА_5 щодо відкриття виконавчих проваджень, матеріали справи не містять.

Отже, доводи державного виконавця в поданні щодо обізнаності боржника з наявністю відкритих виконавчих проваджень спростовуються матеріалами справи.

Належних та допустимих доказів того, що боржник за вказаний проміжок часу мав намір ухилятись або ухилявся від виконання судового рішення шляхом вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання судових рішень, або безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця та умисно ухилявся від виконання покладених на нього обов'язків, суду не надано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення подання.

З урахуванням викладеного та вимог чинного законодавства, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення подання відсутні, а отже виходячи з положень пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України апеляційний суд визнає, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального і матеріального права, тому її слід скасувати та в задоволенні подання відмовити.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити.

-6-

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 01 квітня 2015 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області Волошиної В.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.І. Темнікова

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.