Справа № 454/939/18 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/2248/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третьої особи Органу опіки та піклування Сокальської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позов обґрунтовувала тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду від 07.09.2017 року. В шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з народження якої її доглядом, вихованням та утриманням фактично займається позивачка. Зазначає, що вже третій рік відповідач до дочки не приїжджає, дитину не виховує, коштів на її проживання не надає, зовсім не цікавиться життям та здоров'ям дитини. Вихованням дитини займається позивачка, у чому їй допомагають її ж батьки. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не створює умов для отримання дочкою освіти. На підставі наведеного просила задовольнити її позов.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що фактично з народження дитини позивачка самостійно займається її доглядом, вихованням та утриманням, відповідач до дочки не приїжджає, дитину не виховує, кошті на її проживання не надає, зовсім не цікавиться життям та здоров'ям дитини. Також вказує, що відповідач надав неправдиві пояснення комісії з питань захисту прав дитини Сокальської РДА про те, що він відкрив рахунок в банку, де сплачує кошти на утримання дитини. Крім цього, вважає висновок органу опіки та піклування таким, що суперечить інтересам дитини. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, пояснив, що бажає брати участь у вихованні доньки.

Представник органу опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації Львівської області в судове засідання не з»явився. До суду поступила заява про розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування та врахування при вирішенні справи висновку органу опіки та піклування Сокальської райдержадміністрації від 18.06.2018 № 1180/01-11 (а.с.67).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення по справі, дав оцінку доказам, дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених нормами матеріального права про позбавлення відповідача батьківських прав.

Встановлено, що ОСОБА_4 є батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з матір»ю - ОСОБА_2

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, при цьому, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 150 СК України, яка закріплює обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, а також зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно із ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов»язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв»язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України).

Районний суд обгрунтовано взяв до уваги наявний у матеріалах справи висновок органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітньої доньки ОСОБА_5 № 1180/01-11 від 18.06.2018 (а.с.33).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не доведено, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки та не аргументовано в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до їх дочки, а позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається, «що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини».

За таких обставин розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, вірно встановив обставини справи та прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у позові.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 21.01.2019р.

Головуючий

Судді