ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 641/5441/18

Провадження № 22-ц/818/3592/19

21 серпня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів- Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря - Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_3

третя особа- Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 травня 2019 року у складі судді Курганникової О.А. по справі № 641/5441/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа- Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у участі виховання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа- Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у участі виховання дитини.

В обґрунтування позову зазначає, що з 05 жовтня 2007 року по 03 вересня 2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина залишилась проживати з матір`ю.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської Ради Харківської області № 605 від 07 жовтня 2015 року встановлено порядок його участі у вихованні дитини.

Матір дитини ОСОБА_3 попереджено, що перешкоджаючи його зустрічам з сином, вона порушує права дитини та батька.

Незважаючи на встановлений рішенням порядок його участі у вихованні сина, фактично з самого моменту розлучення у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, створюватися штучні перешкоди зі сторони ОСОБА_3 , що призвели до неможливості його нормального спілкування із сином.

Весь цей час він намагався налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, гармонічно розвивати її здібності та забезпечувати її всім необхідним для всебічного розвитку та становлення. 19 квітня 2018 року він звернувся до служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з приводу проведення профілактичної бесіди з ОСОБА_3 щодо усунення перешкод в можливості його спілкування з сином. У відповіді зазначено, що ОСОБА_3 не заперечує проти його спілкування з сином не тільки у визначений рішенням час, а також в інші, невстановлені часи у її присутності. Свою обіцянку стосовно можливості його спілкування з сином відповідачка не виконала.

Просить усунути перешкоди щодо його участі у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити порядок участі у його вихованні, визначивши час : перша, третя субота місяця з 10.00 до 12.00 год.; друга, четверта неділя місяця з 16.00 до 18.00 год., щосереди з 16.00 до 18.00 без присутності матері дитини з можливістю відпочинку у весняний та літній період 2 рази на рік терміном до 30 діб з можливістю виїзду за кордон.

Відповідач ОСОБА_3 зазначила, що вона в цілому не заперечує проти спілкування батька з дитиною, однак тільки у її присутності, оскільки у позивача відсутні відповідні навики догляду за дитиною. Заперечує проти відпочинку разом з дитиною терміном до 30 діб, оскільки у позивача відсутній досвід та відповідні навики для догляду за дитиною. Вона жодним чином не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з сином, однак позивача не влаштовує порядок закріплений у рішенні, і він вимагав від неї змінити порядок спілкування та проводити спілкування з дитиною в ті дні, коли у нього є час і за її відсутності.

Третя особа - Управління служб в справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради позовні вимоги підтримали.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме перша, третя субота з 10.00 до 12.00; друга, четверта неділя місяця з 16.00 до 18.00, щосереди з 16.00 до 18.00 у присутності матері ОСОБА_3

В решті задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішення мотивовано тим, що враховуючий вік дитини, особисту прив`язаність дитини до матері суд вважає можливим встановити такий порядок участі батька у спілкуванні та вихованні сина , а саме у присутності матері, що буде відповідати інтересам дитини, не порушує права та інтереси матері та батька. Щодо можливості відпочинку у весінній та літній період 2 рази на рік терміном до 30 діб з можливістю виїзду за кордон, то позивачем не надано доказів, що у нього є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, такі позовні вимоги є передчасними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що під час таких зустрічей весь час виникають конфліктні ситуації між ним та ОСОБА_3 через її агресивну поведінку ,що негативно впливає на психічний стан дитини.

Встановлення порядку участі у вихованні сина без присутності матері дитини допоможе уникнути сварок та емоційного конфлікту, що має сприятливо відзначитись та емоційному та психологічному стані дитини та забезпечить її зростання прав у спокійному середовищі.

Жодних причин забороняти бачитись з дитиною без присутності матері у суду першої інстанції не було, що свідчить про нерівність його прав та прав ОСОБА_3

Відмовивши в частині позовних вимог щодо можливості відпочинку дитини разом з батьком у весінній та літній періоди, суд суттєво обмежив право дитини на відпочинок, оскільки він повністю згоден у такі періоди матеріально забезпечити дитині гідний відпочинок, а тому суд не виходив з презумпції першочергового забезпечення інтересів дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Позивачем під усуненням перешкод у спілкуванні заявлено вимоги про зміну порядку участі у спілкуванні із сином, встановлену рішенням органу опіки і піклування. Але позивачем у позовній заяві жодним чином не зазначено про те, що висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим і не наведено фактичних даних, на підставі яких позивач вважає за необхідне його змінити.

Щодо надання дозволу на виїзд для відпочинку за кордон, то позивач жодного разу не звертався до неї з такими проханнями.

Зазначала щодо негативної характеристики позивача та його ставлення до виконання батьківськи обов`язків, про що свідчить притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи з 05 жовтня 2007 року по 03 вересня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з матір`ю за адресоо: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської Ради Харківської області № 605 від 07 жовтня 2015 року встановлено порядок участі ОСОБА_1 у вихованні дитини.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з пунктом першим статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до пункту першого статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

Пунктом першим статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктом третім статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHURv. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно з частиною першою статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України).

Частинами другою, третьою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Заперечуючи проти побачень дитини з батьком за відсутності матері ОСОБА_3 зазначає, що зустрічі батька з дитиною негативно впливають на сина, позивач влаштовує сварки, втручається в життя її сім`ї, а тому зустрічі мають проходити виключно в її присутності чи її матері.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів необхідності присутності матері під час спілкування позивача з дитиною.

Посилання ОСОБА_3 на висновки Комінтернівського РВ ХМУ, що на її думку, негативно характеризує позивача та свідчить про вчинення ним конфліктів - безпідставне.

З даних висновків вбачається, що підставою для звернення до поліції була заява ОСОБА_3 , в якій вона просила прийняти міри до її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який влаштовує з нею та її матір`ю сварки у присутності дитини.

Інформації щодо вчинення правопорушень стосовно дитини ці висновки не містять.

Не зазначає про це і сама відповідачка. Однак, виникнення таких конфліктів з відповідачкою при зустрічах позивача з дитиною навпаки свідчать про обґрунтованість доводів позивача щодо проведення таких побачень без присутності матері.

При цьому, ці висновки (25 травня 2016 року та 05 серпня 2016 року) не містять даних про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності; перевірка закінчена з наданням відповіді заявнику.

23 лютого 2015 року зазначено про притягнення ОСОБА_1 "до відповідальності згідно діючого законодавства". Однак, що це за відповідальність - не зазначено.

Доказів аморальної поведінки чи негативного поводження позивача з дитиною матеріали справи не містять та позивачкою таких доказів не надано.

Заперечуючи проти зустрічей позивача з дитиною у її відсутності ОСОБА_3 зазначає щодо відсутності у позивача відповідних навиків догляду за дитиною.

Між тим, у чому це полягає, чим підтверджується - не зазначає.

Наразі дитина 2012 року народження. Які навички відсутні у позивача по догляду за дитиною такого віку- не відомо.

Суд критично ставиться до висновку Департаменту служби у справах дітей щодо порядку участі у вихованні дитини у присутності матері.

Належних та достатніх обґрунтувань обов`язкової участі матері чи бабусі при зустрічах батька з дитиною даний висновок не містить.

Висновок за результатами психічного обстеження дитини також не є беззаперечною підставою вважати щодо зустрічі дитини з батьком за участі матері. Висновок не містить даних щодо негативного ставлення дитини до батька, посилань дитини щодо неналежного поводження з нею з боку ОСОБА_1 Категоричного висновку, що стрес та перезбудження дитини викликано саме спілкуванням з батьком цей висновок не містить.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе визначити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина без обов`язкової присутності матері.

Рішення суду в цій частині підлягає зміні з виключенням з мотивувальної та резолютивної частини рішення посилання на присутність матері дитини - ОСОБА_3 при спілкуванні позивача з сином.

Щодо можливості відпочинку у весінній та літній період 2 рази на рік строком до 30 діб з можливістю виїзду за кордон, то суд виходить з наступного.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, дозвіл на тимчасові виїзди дітей за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18).

Між тим, позивачем чітко не зазначено період перебування дитини за кордоном, країну перебування.

Доказів щодо складнощів отримання згоди відповідача на виїзд дитини за кордон позивачем не надано.

За таких обставин позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 травня 2019 року - змінити: виключити з мотивувальної та резолютивної частини рішення фразу «у присутності матері ОСОБА_3 ».

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко