КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Київ

Справа № 22-691 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Рибак М.А.

Унікальний №761/14937/15-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого листа в цивільній справі №761/14937/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року Публічне акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року позов було задоволено.

27 жовтня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист по справі.

18 серпня 2018 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа по справі, просило видати дублікат виконавчого листа №761/14937/15-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 56 971,28 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 337 796,40 грн., який вперше був виданий 27 жовтня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва.

В обґрунтування заяви посилалось на те, що у зв'язку з невиконанням рішення суду відповідачем в добровільному порядку банк звернувся до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва (далі - Шевченківський РВ ДВС м. Києва) з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення існуючої заборгованості.

31 травня 2016 року державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Києва було відкрито виконавче провадження ВП №51281879.

Згідно інформації наявної в автоматизованість системі виконавчих проваджень виконавче провадження ВП №51281879 було завершено, а виконавчий документ повернутий стягувачу.

Проте станом на 18 квітня 2018 року на адресу банку ані постанова державного виконавця, ані оригінал виконавчого листа не повертався.

З метою з'ясування питання про місцезнаходження оригіналу виконавчого листа банком було надіслано запит до Шевченківського РВ ДВС м. Києва щодо надання інформації стосовно стадії виконавчого провадження, існування постанов про повернення виконавчого документа стягувачу, дати її направлення на адресу стягувача разом з оригіналом виконавчого листа або надання довідки про його втрату.

Проте даний запит був залишений Шевченківський РВ ДВС м. Києва без відповіді.

Оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року залишається не виконаним, а банк має намір скористатись своїм правом на повторне звернення до виконавчої служби, просив заяву задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року в задоволення заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дубліката виконавчого листа було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, АТ «Райффайзен Банк Аваль», 21 листопада 2018 року, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилалось на те, що висновки суду першої інстанції щодо підстав відмови у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа є помилковими.

Відповідно до прикінцевих та перехід положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року пред'явлення до виконання виконавчих листів виданих до набрання чинності цим законом здійснюється у строки ним встановлені, тобто три роки.

Оскільки єдиною підставою для відмови у видачі дубліката виконавчого листа було подання заяви після закінчення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, вважав доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Учасники справи в судове засідання сторони не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час, і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа суд першої інстанції виходив з того, що така заява подана після закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання, питання про поновлення строку стягувачем не порушується, та не надано доказів, які б свідчили про втрату оригінала виконавчого листа.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» заборгованість за кредитним договором № від 11 лютого 2007 року станом на 02 квітня 2015 року в сумі 56 971,28 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 337 796,40 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту в сумі 44 078,72 доларів США (еквівалент по курсу НБУ 1 035 054,03 грн.), в тому числі прострочена заборгованість за кредитом в сумі 4 066,61 доларів США (еквівалент по курсу НБУ 95 491,91 грн.); 5 206,37 доларів США заборгованості по відсоткам (еквівалент по курсу НБУ 122 255,69 грн.), в тому числі прострочена заборгованість по відсоткам в сумі 4 834,42 доларів США (еквівалент по курсу НБУ 113 521,58 грн.) та 7 686,19 доларів США нарахованої пені (еквівалент по курсу НБУ 180 486,68 грн.); стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн. (а.с.55-58)

Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

29 жовтня 2015 року на адресу АТ «Райффайзен Банк Аваль» було направлено належним чином завірену копію заочного рішення суду та виконавчий лист по справі (а.с.63), який був отриманий стягувачем 10 листопада 2015 року (а.с.70).

31 травня 2016 року на підставі заяви уповноваженого представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_5 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51281879. (а.с.74)

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 26 червня 2017 року було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.75-76)

18 квітня 2018 року стягувач звернувся до начальника Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою про надання інформації в порядку ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки станом на 18 квітня 2018 року постанова про повернення виконавчого документа стягувачу та оригінал виконавчого листа на адресу банку не надходили. (а.с.77-78)

Згідно довідок АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.93-94) станом на момент звернення до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа заборгованість ОСОБА_3 не погашена, а постанова державного виконавця разом з оригіналом виконавчого лист №761/14937/15-ц на адресу банку не надходили.

Відповідно до пункту 17.4 Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Абзацами 1 та 3 ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження)копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Разом з тим судом першої інстанції не наданої правової оцінки доказам наданим стягувачем на підтвердження підстав звернення з заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

В той же час п.1 ч.4 та ч. 5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу) встановлено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред'явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа суд першої інстанції виходив з того, що з заявою про видачу дубліката виконавчого листа можна звернутися у межах пред'явлення їх до виконання.

У разі пропуску такого строку, одночасно із заявою про видачу дубліката слід подати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання. У разі визнання неповажними причини пропуску строку пред'явлення виконавчого листа до виконання стягувачем і відмови у поновленні пропущеного строку, суд відмовляє у видачі дубліката виконавчого листа. Проте, з такою заявою АТ «РайффайзенБанк Аваль» до суду не звертався, питання про поновлення пропущеного строку в установленому порядку не вирішувалося.

Колегія суддів вважає,такий висновок суду першої інстанції помилковим враховуючи наступне.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Звертаючись до суду з цією заявою стягувач вказував, що копія постанови державного виконавця від 26 червня 2017 року разом з оригіналом виконавчого листа на адресу банку не надходила, запити направлені до державної виконавчої служби за для отримання інформації щодо стану виконавчого провадження були залишені поза увагою та сама заборгованість залишається непогашеною.

За переконанням банку дані обставини свідчать, що виконавчий лист був втрачений, можливо при пересилці але не з вини банку.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, не перевірив їх належним чином, не взяв до уваги приведені норми закону та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, не дослідив усіх наданих стягувачем доказів в обґрунтування заяви про видачу дубліката виконавчого листа та не надав їм належної оцінки.

У ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.5 ст.12 ЦПК України на суд також покладені певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу, роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

При цьому, всупереч наведеній нормі процесуального права суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а саме не з'ясував кому саме був направлений виконавчий лист та чи був він втрачені у ході виконавчих дій, яким чином було здійснено направлення та чи було вручено.

Відповідно до ч.ч.5-7 Розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Проте будь-якої правової оцінки даним положенням закону судом першої інстанції надано не було, не встановлено підстави їх застосування та/або їх відсутність до виконавчого листа №761/14937/15-ц.

Дані обставини не були враховані судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали, що свідчить про неповне з'ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, що в результаті призвело до неправильних висновків.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 379, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 січня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль