ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/462/15-ц Номер провадження 22-ц/814/353/19Головуючий у 1-й інстанції Гавриленко Т.Г. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Абрамова П.С., Пікуля В.П.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: представника позивача Коваленка Р.Й.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року, прийнятого під головуванням судді Гавриленко Т.Г. в смт. Нові Санжари, із складанням повного тексту рішення 28 грудня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним позовом. Зазначав, що між Банком та ОСОБА_3 25 квітня 2008 року укладено кредитний договір № PLA0G5, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі

378 750 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 25.04.2023 року. Додатковою угодою від 02.10.2008 року валюту зобов'язання визначено в сумі 70044,62 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням умов договору у ОСОБА_3 утворилась заборгованість у розмірі 223 879, 18 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складало 5 321 608, 11 грн., яку Банк просив стягнути з відповідача.

У липні 2015 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати недійсним кредитний договір в частині умов про стягнення пені та заборгованості за процентами за користування кредитом, заборгованості за кредитом, заборгованості за комісією за користування кредитом; розірвати кредитний договір від 25 квітня 2008 року № PLA0G5.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLA0G5 від 24.04.2088 року в розмірі 171 580, 69 дол. США, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 57782,83 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 55226,64 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 788,39 дол. США, неустойки в сумі 57782,83 дол. США, що за курсом 23,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.03.2015 року становить 4078473 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 3654 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та визнання частини кредитної угоди недійсною відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_3, який просить рішення суду першої інстанції змінити та ухвалити нове рішення, яким скасувати рішення про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в сумі 57782,83 дол. США, 55226,64 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом, 788,39 дол. США, 10660,41 дол. США, 10,52 дол. США, в частині відмови в позовних вимогах про стягнення пені залишити в силі. Задовольнити зустрічний позов.

Справа слухалась неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року касаційні скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 09 березня 2016 року в частині часткового задоволення первісного позову ПАТ КБ «ПриватБанк»» скасовано, справа в цій частині передана на новий апеляційний розгляд.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 09 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 червня 2017 року рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року скасовано в частині стягнення заборгованості та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2008 року № PLA0G5 у розмірі 113 797, 86 дол. США, що складається: із заборгованості за кредитом у розмірі 57 782, 83 дол. США; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 55 226, 64 дол. США; заборгованості за комісією за користування кредитом у розмірі 788, 39 дол. США та пені у розмірі 2 218 173, 85 грн.

У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення штрафу (фіксована частина) - 10, 52 дол. США, штрафу (процентна складова) - 10 660, 41 дол. США відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору у розмірі 3 654, грн. залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 червня 2017 року у частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за процентами, пенею та комісією скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 12 червня 2017 року у іншій частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості за сумою кредиту та сумами штрафів залишено без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах апеляційного оскарження відповідно до постанови Верховного Суду від 14 листопада 2018р., приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено договір про іпотечний кредит № PLA0G5, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 387 750, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 25 квітня 2023 року на придбання у власність квартири АДРЕСА_1.

Згідно з додатковою угодою до наведеного кредитного договору від 09 жовтня 2008 року сторони визначили валюту зобов'язання за кредитним договором - долари США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць або 14,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів. Після проведення конвертації станом на 09 жовтня 2008 року залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит від 25 квітня 2008 року № PLA0G5 - 378 240, 96 грн. становив в еквіваленті 70 044, 62 дол. США.

У забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором в іпотеку передано нерухоме майно - трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2012 року, яке набрало законної сили, 14 вересня 2012 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 24 квітня 2008 року № PLA0G5 у розмірі 81 986, 40 грн., звернуто стягнення на квартиру шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

У вересні 2014 року предмет іпотеки реалізовано, одержані грошові кошти в сумі 27 063, 09 дол. США спрямовано на погашення кредитної заборгованості відповідача у визначеній договором (пункт 3.2. Додаткової угоди) та статтею 534 ЦК України черговості.

Згідно з розрахунком позивача розмір заборгованості ОСОБА_3 станом на 04 березня 2015 року становив 223 879, 18 дол. США та складався з: заборгованості за кредитом - 57 782, 83 дол. США; заборгованості за процентами за користування кредитом - 55 226, 64 дол. США; заборгованості за комісією за користування кредитом - 788, 39 дол. США; пенею за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 99 410, 39 дол. США; штрафу (фіксована частина) - 10, 52 дол. США; штрафу (процентна складова) - 10 660, 41 дол. США.

Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що умови кредитного договору відповідачем порушені, про що свідчить розрахунок заборгованості станом на 04.03.2015 р., наданий позивачем, а тому стягнув заборгованість за кредитом, відсотки за його користування та комісію. Відносно вимог про стягнення неустойки суд, керуючись положеннями ч. 3 т. 551 ЦК України та правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-100цс14 від 03.09.2014 р., прийшов до висновку про можливість її зменшення з 110 081,32 дол. США до розміру заборгованості за кредитом-57 782,83 дол. США.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У частині другій статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2012 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 24 квітня 2008 року № PLA0G5 у розмірі 81 986, 40 грн. звернуто стягнення на квартиру за адресою АДРЕСА_2.

Згідно з рішенням суду ця заборгованість складалась з заборгованості за кредитом у розмірі 69 476, 61 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 9 835, 71 грн., заборгованості за комісією у розмірі 788, 39 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань у розмірі 1 885, 69 грн. (т.1, а.с.75-76).

Звернувшись у листопаді 2009р. до Октябрського районного суду м. Полтави з вказаним позовом, Банк виходив з положень ч.2 ст.1050 ЦК України та просив в рахунок заборгованості станом на 26 жовтня 2009р. звернути стягнення на квартиру за вказаною адресою. Позовні вимоги були повністю задоволені та рішення суду сторонами не оскаржувались.

У вересні 2014 року предмет іпотеки реалізовано, а одержані кошти в сумі 27 063, 09 дол. США спрямовано на погашення кредитної заборгованості відповідача у визначеній договором (пункт 3.2. додаткової угоди) та статтею 534 ЦК України черговості( т.1, а.с.177-190).

Такими діями (шляхом пред'явлення зазначеної судової вимоги) кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тобто відповідно до приписів частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

Так, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором зазначена у такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Таким чином, закінчення строку кредитування не є підставою для нарахування штрафних санкцій за невиконання основного зобов'язання.

Отже, скориставшись своїм правом на стягнення заборгованості за даним кредитним договором шляхом продажу предмету іпотеки, Банк змінив строк виконання договору у 2009 році, звернувшись з відповідним позовом, який був задоволений рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2012 року. Проте, після настання зміненого строку виконання основного зобов'язання, банк продовжував нараховувати ОСОБА_3 проценти та пеню за кредитом, що вбачається з наданого до позовної заяви розрахунку.

З урахуванням наведеного, колегія приходить до висновку про відсутність у банку правових підстав нараховувати проценти та пеню після 26 жовтня 2009р. , тобто після пред'явлення до відповідача згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України позову про дострокове стягнення усієї суми кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, рішення районного суду в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 55226,64 дол. США та неустойки (пені) в сумі 57 782,83 дол. США слід скасувати, відмовивши позивачу в задоволенні вимог в цій частині.

Не підлягають також задоволенню вимоги Банку про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 788,39 дол.США, так як цей вид заборгованості був стягнутий рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 вересня 2012 року.

Крім того, відповідно до п.5.3.3. Договору про іпотечний кредит № PLA0G5 від 25 квітня 2008 року у разі порушення умов цього договору та/або Іпотечного договору на вимогу Кредитора достроково повернути Кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій, комісійної винагороди за надання фінансового інструменту згідно п.1.1., відсотки згідно п.4.1. цього договору в разі якщо дострокове погашення відбудеться в межах строку, передбаченого п. 4.1. цього Договору.

Пунктом 1.1. вказаного Договору передбачено, що позичальник зобов'язується, зокрема, сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

Виходячи з наведених умов договору, позовні вимоги щодо заборгованості станом на 04.03.2015р. по комісії за користування кредитом, - є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції підлягає також скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судового збору в розмірі 3654 грн., оскільки відповідач на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як інвалід другої групи звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях ( довідка МСЕК від 05.11.2015р. - т.2, а.с.201).

Рішення районного суду в частині стягнення кредитної заборгованості за сумою кредитузалишено в силі постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 п.2 ч.1, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2015 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 55226,64 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 788,39 дол. США, неустойки(пені) в сумі 57782,83 дол. США та судового збору в розмірі 3654 грн., ухваливши в цій частині нове, яким в задоволенні перелічених вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: П.С. Абрамов

В.П. Пікуль

Повний текст постанови складено 24.01.2019 р.