22-ц/804/1191/19
263/2995/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/2995/19

Номер провадження 22-ц/804/1191/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар Герасимова Г.Є.,

сторони:

заявник ОСОБА_4

субєкти оскарження Кальміуський відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Центральний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

заінтересована особа товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 лютого 2019 року, у складі судді Кияна Д.В.,

у справі за скаргою ОСОБА_4

на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

В с т а н о в и в:

26 лютого 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Кальміуський ВДВС, попередня назва Іллічівський ВДВС) та державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - Центральний ВДВС, попередня назва Жовтневий ВДВС), в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця Кальміуського ВДВС ОСОБА_5 щодо накладення на підставі постанови від 17 лютого 2016 року про арешт майна боржника та заборони його відчуження № 48897997 обтяжень на нерухоме майно земельну ділянку кадастровий номер :04:006:0612, площею 440 кв.м, розташованої за адресою: м.Маріуполь, вул. Паркова, б.51, що належить ОСОБА_4,та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13299643 (спеціальний розділ) в частині опису предмета обтяження, виключивши відомості щодо вказаної земельної ділянки; визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального ВДВС щодо накладення на підставі постанови від 20 червня 2015 року про арешт майна боржника та заборони його відчуження № 47796261 обтяжень на нерухоме майно вищевказану земельну ділянку та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13866070 (спеціальний розділ) в частині опису предмета обтяження, виключивши відомості щодо земельної ділянки.

В мотивування скарги зазначила, що заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2014 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року, у справі № 263/11795/13-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ОСОБА_7 від 20 червня 2015 року у виконавчому провадженні № 47796261 накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_4 Постановою державного виконавця Іллічівського ВДВС ОСОБА_5 від 17 лютого 2016 року у виконавчому провадженні № 48897997 накладено арешт на все майно, що також належить ОСОБА_4 Оскільки державними виконавцями накладено арешт на все нерухоме майно боржника, під заборону попала земельна ділянка, яка згідно з договором від 16 березня 2007 року в іпотеку не передавалась, право власності на земельну ділянку набуто на підставі державного акту, виданого 22 серпня 2007 року. Про порушення своїх прав та незаконне накладення обтяження на земельну ділянку скаржник дізналась 19 лютого 2019 року після отримання її представником вказаних постанов у відділах державної виконавчої служби.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 лютого 2019 року скаргу ОСОБА_4 на дії державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції в Донецькій області та державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Головного територіального управління юстиції в Донецькій області залишено без розгляду.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема зазначила, що судом не звернуто увагу на те, що нею не пропущено строк на звернення до суду зі скаргою на дії державних виконавців, оскільки постанови державних виконавців від 20 червня 2015 року та 17 лютого 2016 року про арешт майна нею не отримувались. Звернувшись до відділів ДВС, її представник отримав копії вказаних постанов 19 лютого 2019 року, тому скаргу до суду нею подано впродовж десяти днів. До матеріалів скарги було долучено, зокрема, копію постанови від 20 червня 2015 року та копію постанови від 17 лютого 2016 року з супровідним листом та листом від 19 лютого 2019 року на звороті.

На виконання ст.360 ЦПК України Кальміуським ВДВС, Центральним ВДВС не подано відзив на апеляційну скаргу.

За правилами ст.ст.368, 369 ЦПК України дана апеляційна скарга підлягає розгляду апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання апеляційного суду представники Кальміуського та Центрального ВДВС, а також ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не зявились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 42, 43, 45). Від ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с.46).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 ОСОБА_8, який просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, а ухвали суду - скасуванню та направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що зі змісту скарги скаржниця оскаржує постанови державних виконавців від 17 лютого 2016 року та від 20 червня 2015 року про арешт належного їй майна та заборони його відчуження. При цьому зазначає, що вказані постанови буди отримані її представником 19.02.2018 року.

18 жовтня 2005 року виконавчий лист по примусовому виконанню даного рішення суду надійшов до державного виконавця та розпочато виконавче провадження № 1439767, що підтверджується витягом виконавчого провадження від 26 червня 2018 року.

Залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_4, суд виходив з того, що відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання даної скарги до суду покладається на зацікавлену сторону, однак, всупереч вищевказаній нормі скаржницею не надано до суду жодного доказу, на підтвердження як поважності причин пропущення строку для подання даної скарги, так і факту, що скаржниця дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи саме 19 лютого 2019 року.

Суд прийшов до висновку, що скаржницею був пропущений десятиденний строк на подання даної скарги, встановлений у ст.449 ЦПК України, та за відсутності клопотання про поновлення строку на оскарження, скаргу слід залишити без розгляду.

З таким висновком колегія суддів не може погодитись, оскільки він не ґрунтуються на нормах цивільного процесуального законодавства та матеріалах справи.

Згідно з п.9 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» однією із засад здійснення виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч.1 ст.74 вказаного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Як передбачено п.а ч.1 ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч.2 ст.449 ЦПК України).

Вказана стаття імперативно встановлює строк для звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС.

Постанова державного виконавця, що може бути оскаржена до суду, надсилається сторонам виконавчого провадження, тому початок строку на оскарження в кожному разі повинен визначитися з моменту одержання постанови заінтересованою особою, оскільки цей момент може бути встановленим за відміткою засобів звязку, за розпискою або іншими способами.

Висновок суду про закінчення процесуального строку для подання скарги на дії державних виконавців не містить доказової аргументації. Судом залишено поза увагою супровідний лист Кальміуського ВДВС № 14504 від 19 лютого 2019 року про надання копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 48897997 від 17 лютого 2016 року представнику ОСОБА_4 ОСОБА_9 (а.с.8 зворот).

Матеріали справи не містять належних доказів щодо повідомлення 19 лютого 2018 року боржника ОСОБА_4 про винесення державним виконавцем оскаржуваних нею постанов.

Як пояснив в апеляційному суді представник ОСОБА_4 ОСОБА_8, обидві оскаржувані постанови державних виконавців отримано представником заявника ОСОБА_9 19 лютого 2019 року, в скарзі, поданої до суду, 2018 рік зазначено помилково.

Відповідно до ст.ст.122, 123 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, що скарга подана заявником 26 лютого 2019 року (а.с. 1, 2), а тому строк не вважається пропущеним.

Отже, суд першої інстанції неправильно визначився з часом обізнаності заявника про порушення її прав або свобод, а тому дійшов передчасного висновку про пропуск заявником строку для подання скарги на дії державного виконавця до суду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції визнає наведені в апеляційній скарзі доводи обґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про залишення скарги ОСОБА_10 на дії державних виконавців Кальміуського та Центрального ВДВС без розгляду помилковим.

Відповідно до положень ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а скаргу задовольнити.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції є: 1) неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 лютого 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 12 квітня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

ОСОБА_2

ОСОБА_3