Провадження № 2/761/5504/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Ковальчук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в місті Києві в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів упущеної вигоди, інфляційних витрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року позивач ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач) про стягнення коштів упущеної вигоди, інфляційних витрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.01.2016 позивач уклала договір депозитного/карткового рахунку «Вклад» № НОМЕР_1 від 29.01.2016 (надалі депозит №1) та договір депозитного рахунку «Супер дохідний тиждень +» (вільний) № 980-005- 000188590 від 11.02.2016 (надалі депозит №2) з Банком Михайлівський .

23.05.2016 рішенням Нацбанку України в банк Михайлівський було введено Тимчасову адміністрацію. На день введення Тимчасової адміністрації на депозиті №1 позивача знаходилося 88549 грн. та невиплачені відсотки 563 грн., разом з відсотками гарантована сума депозитного вкладу депозиту №1 складала 89112 грн. На день введення Тимчасової адміністрації на депозиті №2 знаходилося 92250 грн. та невиплачені відсотки 151 грн., разом з відсотками гарантована сума депозитного вкладу депозиту №2 складала 92401 грн.

12.07.2016 Рішенням Нацбанку України банк Михайлівський було позбавлено ліцензії та розпочато процедуру виведення банку з ринку у зв`язку з його ліквідацією як неплатоспроможного банку. 15.07.2016 відповідач розпочав виплати гарантованих сум вкладникам депозитних вкладів через банк агент Банк Альфа, з визначеною датою завершення виплат 26.08.2016.

15.07.2016 позивач звернулася до банку агента Банк Альфа за отриманням відшкодування від відповідача, але їй було відмовлено на підставі відсутності даних позивача в Реєстрі вкладників

Гарантовану відповідачем суму 89112 грн. по депозиту №1 позивачу було виплачено лише 04.11.2016 з затримкою 165 днів. Гарантовану відповідачем суму 92401 грн. по депозиту №2 позивачу було виплачено лише 15.09.2016 з затримкою 62 дні.

Позивач вважає, що фактично, з моменту настання події - прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку у позивача виникло право на вчасну виплату гарантованої суми депозитних вкладів відповідачем, а у відповідача виникло кореспондуюче зобов`язання вчасно виплатити позивачу гарантовану суму коштів за вкладами. Бездіяльність відповідача привели до прострочення виконання грошового зобов`язання відповідача - своєчасної виплати гарантованої суми депозитного вкладу депозиту №1, №2 за рахунок коштів Фонду.

Відтак з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04.08.2019 року, позивач у своїх вимогах просила: стягнути з відповідача кошти в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди в сумі 10824,56 грн.;стягнути відшкодування матеріальних збитків в сумі 6084,20 грн. пов`язані з знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами; судові витрати в сумі 5592 грн.; відшкодування моральної шкоди в сумі 1 грн.

У своєму відзиві на позовну заяву від 04.07.2019 року, Фонд гарантування вкладів зазначило, що з 23.05.2016 р. здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку - ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з ринку виключно відповідно до порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Фонд гарантування не здійснює самостійно виведення банку з ринку, а делегує частину своїх повноважень Уповноваженій особі на здійснення тимчасової адміністрації/ліквідації банку.

Порядок відшкодування Фондом гарантування коштів за вкладами встановлюється Законом та «Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 р.№ 14. З приписів ст. ст. 26, 27 та 48 Закону та Розділів III і IV Положення № 14 вбачається, що Фонд гарантування починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування (200 000,00 грн.) вкладникам неплатоспроможного банку, які включені в Загальний реєстр вкладників.

У Фонду гарантування відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовуються виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників. Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

02 вересня 2016 року ПАТ «Банк «Михайлівський» повідомив позивача, що виплати коштів за рахунками № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_1 тимчасово обмежені, на строк до шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку у зв`язку із необхідністю перевірки правочинів (в тому числі і договорів) на предмет виявлення правочинів (в тому числі і договорів), що є нікчемними відповідно до вимог ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

15 вересня 2016 року через банк-агент ПАТ «Альфа-Банк» ОСОБА_1 отримала кошти у розмірі 92 401 грн., які обліковувались за рахунками позивача в ПАТ «Банк Михайлівський». Залишок коштів у розмірі 89 112 грн., що обліковувались за рахунками позивача в ПАТ «Банк Михайлівський», ОСОБА_1 отримала через банк-агент ПАТ «Альфа-Банк» 04 листопада 2016 року.

Таким чином, відповідно до приписів Закону Фонд гарантування виконав свій обов`язок в повному обсязі перед позивачем, і тому права позивача не могли бути порушені Фондом гарантування.

Відповідач наголошує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». В свою чергу, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Оскільки строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» - до 12.07.2020 року, документи про ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб не подавались. Отже на час розгляду справи строк здійснення виплат вкладникам гарантованого відшкодування не сплинув.

В частині стягнення моральної шкоди відповідач вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому заподіяно шкоду та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вину останнього в її заподіянні.

Таким чином, відповідач вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону та не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив від 14.07.2019 року позивач зазначив, що в Законі 4452-VI відсутнє застереження щодо неможливості застосування положень ст. 625 ЦКУ. Якщо в спеціальному Законі відсутня норма, якою б регулювалися цивільні відносини та водночас в цьому же спеціальному Законі відсутні застереження/заборона/мораторій на застосування норм інших Законів, то можливо застосування аналогії права та аналогії закону. Якщо Уповноважена Особа Фонду, з тих чи інших причин, вчасно, безпідставно не вносить Позивача в Загальний реєстр вкладників, за яким Фонд виплачує гарантовані кошти, то, натурально, відповідальність з цього приводу має нести відповідач.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити у позові.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні(ч. 1 ст. 211 ЦК України).

Ухвалою суду від 28.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 27.08.2019 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та уточнення позовних вимог щодо розрахунку судових витрат.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 11.02.2016 року позивач уклала з ПАТ «Банк Михайлівський» договір депозитного рахунку «Супердохідний тиждень +» (вільний) № 980-005-000188590, відповідно до якого розмістила у банку кошти в розмірі 92 250 грн., строком до 12.02.2017 рік (а.с.56).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 р. № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 р. № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 р. № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 р. №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку».

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21 червня 2018 року № 1758 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» строком на два роки з 13 липня 2018 року до 12 липня 2020 року включно.

Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону.

Звертаючись до суду, позивачем вказано, що вона неодноразово зверталась до банку-агенту ПАТ «Альфа-банк» з вимогою повернення коштів за вказаним банківським вкладом.

02 вересня 2016 року ПАТ «Банк «Михайлівський» повідомив позивача, що виплати коштів за рахунками № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_1 тимчасово обмежені, на строк до шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку у зв`язку із необхідністю перевірки правочинів (в тому числі і договорів) на предмет виявлення правочинів (в тому числі і договорів), що є нікчемними відповідно до вимог ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 26 Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Так, судом встановлено, що 15 вересня 2016 року через банк-агент ПАТ «Альфа-Банк» ОСОБА_1 отримала кошти у розмірі 92 401 грн., які обліковувались за рахунками Позивача в ПАТ «Банк Михайлівський».

Залишок коштів у розмірі 89 112 грн., що обліковувались за рахунками позивача в ПАТ «Банк Михайлівський», ОСОБА_1 отримала через банк-агент ПАТ «Альфа-Банк» 04 листопада 2016 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказує, що, незважаючи на те, що відповідно до опублікованої інформації на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виплати гарантованої суми вкладникам через банки - агенти розпочалися 15.07.2016 року, він, звернувшись до відповідача про включення його до переліку вкладників, дізнався, що виплати коштів тимчасово обмежено строком до шести місяців, у зв`язку із проведенням перевірки правочинів, та, як наслідок, отримав гарантовану суму відшкодування лише 15.09.2016 року (з затримкою 62 дні) та 04.11.2016 року (з затримкою 165 днів).

Тобто, на думку позивача, між ним та відповідачем виник спір у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання з повернення грошових коштів (гарантованої суми відшкодування), що, є підставою для стягнення з останнього трьох відсотків річних з урахуванням інфляції, упущеної вигоди та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

У відповідності до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.08.2018року у справі № 686/21962/15-ц, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

В свою чергу, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

У відповідності до ст. 27 Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Також статтею 27 Закону встановлено, що Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону; переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане; перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу підстав, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Судом встановлено, що у Фонду гарантування відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовується виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників.

Законодавство не покладає обов`язок на Фонд враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім Переліку рахунків вкладників.

Перелік, який складається Уповноваженою особою та Загальний реєстр, який затверджується Фондом гарантування, є різними за суттю, змістом та призначенням документами. Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників Формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. Перелік, який складається уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом гарантування.

Статтею 28 Закону передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своєму офіційному веб-сайті про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Оскільки строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» - до 12.07.2020 року, документи про ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб не подавались.

Отже на час розгляду справи строк здійснення виплат вкладникам гарантованого відшкодування не сплинув.

Крім того, з боку відповідача права позивача на отримання гарантованої суми порушено не було, оскільки Фонд здійснює виплати виключно на підставі поданих уповноваженою особою Фонду списків, і на час їх подачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, в розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вказано у постанові Верховного Суду від 26.03.2018 року у справі № 61-1912св18, упущеною вигодою вважаються неотримані доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушеним. Позивач повинен довести, що з вини відповідачів він не отримав прибуток, на який мав право розраховувати. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на доказах, які підтверджують реальну можливість отримання певних грошових сум.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

Між тим, особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов`язання іншою особою. Позивач обґрунтовуючи суму збитків, вдався до припущення про можливість отримання ним прибутку, тоді як законодавець вимагає доведеності реальної можливості отримання коштів за умови належного виконання зобов`язань. Позивачем не надано доказів того, що він реально міг отримати таку вигоду, розмістивши кошти на депозитному рахунку в іншому банку, пояснення позивача вказують на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення.

Крім того, за умовами п.п. 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Таким чином, виходячи з вищенаведених положень законодавства та обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з Фонду гарантування упущеної вигоди, інфляційних втрат та трьох відсотків річних є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону та не підлягають задоволенню.

Більше того, жодних договірних відносин між сторонами по справі не було, строк дії укладених договорів депозиту на час введення тимчасової адміністрації не сплинув, а тому у Фонду були відсутні зобов`язання щодо виплати гарантованої суми у визначений позивачем строк.

Тому, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріального збитку відсутні.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди варто зазначити, що п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно з п. 3) ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В даному випадку позивач не довела незаконність дій відповідача, який спричинив їй моральну шкоду, враховуючи ту обставину, що підстав для задоволення позовних вимог немає, причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідача не встановлено. Крім того, позивачем не надано жодних доказів завдання їй моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме витрат пов`язаних з розглядом справи, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на відповідача.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 251, 253, 509, 526, 530, 612, 623, 625, 1058, 1060, 1167 ЦК України, ст.. 26, 36, 46, 48, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 128, 141, 211, 223, 263, 265, 273 п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

відмовити в повному обсязі задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів упущеної вигоди, інфляційних витрат, трьох відсотків річних та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, , адреса знаходження: м.Київ, вул.Січових Стрільців, 17.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 02.09.2019 року