ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1442/18Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р.
Провадження № 22-ц/817/36/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Рожук О.О.

за участю апелянта - ОСОБА_1,

представника апелянта - ОСОБА_2,

представника позивача - Громовик У.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу № 599/1442/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Іваницький О.Р., повний текст якого складено 09 жовтня 2018 року по справі за позовом Органу опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року Орган опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації звернувся до Зборівського районного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що з 23 березня 2010 року малолітні діти відповідача - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебувають на обліку в службі у справах дітей Зборівської райдержадміністрації як такі, що опинились у складних життєвих обставинах. Мати дітей ОСОБА_7 рішеннями районного суду від 04.08.2009 року та 17.08.2011 року позбавлена відносно них батьківських прав. Перевіркою встановлено, що умови для проживання дітей відсутні. Батько ОСОБА_1 самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться їх здоров'ям, не дбає про фізичний та розумовий розвиток, не спілкується з дітьми в необхідному обсязі, не дає дітям доступу до культурних та інших цінностей, не виконує свої батьківські обов'язки належним чином.

З врахуванням вищенаведеного позивач просив позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітніх дітей та стягнути аліменти в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2018 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Зазначає, що ОСОБА_1, усвідомлюючи реальну загрозу розлуки із синами, щиро жаліє про свою неналежну поведінку по відношенню до них та бажає особисто виховувати і піклуватися дітьми. Крім того, апелянт в силі змінити матеріально - побутові умови з метою покращення умов проживання його дітей, оскільки бажає зберегти за собою право та обов'язок піклуватися про власних дітей, а тому просить суд апеляційної інстанції надати йому таку можливість.

Разом з тим, доказів, які свідчать про свідоме нехтування батьком його батьківських обов'язків, позивачем до суду першої інстанції не надано.

Враховуючи наведене, просить скасувати рішення Зборівського районного суду від 04.10.2018 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судовому засіданні апелянт та його представник свою апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3

Перевіркою служби у справах дітей Зборівської райдержадміністрації встановлено, що умови для проживання дітей відсутні: будинок в холодну пору року погано опалюється, немає запасу продуктів харчування, санітарно-гігієнічні умови проживання жахливі. Батько самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться їх здоров'ям, не дбає про фізичний та розумовий розвиток, не спілкується з дітьми в необхідному обсязі, не дає дітям доступу до культурних та інших цінностей, не виконує свої батьківські обов'язки належним чином.

03 серпня 2018 року №01-960/8-02/17 складено висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 19).

Протягом 2017 - 2018 років, згідно довідки Зборівського відділення поліції ОСОБА_1 двічі притягувався до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП - невиконання батьківських обов'язків (а.с. 11).

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що відповідач заперечував проти задоволення позову, не перевірив, чи можливо змінити поведінку відповідача в кращу сторону, не сприяв захисту інтересів дітей щодо їх права на батьківське піклування та не перевірив ставлення дітей до свого батька, не врахував того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, та того, що до ОСОБА_1 раніше не застосовувалось попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. При цьому факт заперечення ним позовних вимог про позбавлення батьківських прав свідчить про наявність у нього бажання піклуватись про своїх дітей.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому суд звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Колегія суддів вважає, що наведені позивачем обставини щодо неналежної участі відповідача в утриманні і вихованні дітей не можуть бути достатніми підставами в розумінні ст.164 СК України для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні долучила акт огляду умов проживання від 18 грудня 2018 року, з якого вбачається, що представниками Тернопільської обласної благодійної організації «Серце милосердя» було відвідано помешкання ОСОБА_1, що проживає в АДРЕСА_1

Згідно вказаного акту встановлено, що в процесі огляду приміщення було помічено покращення житлових умов:

в помешканні було тепло +24 градуси;

зроблено косметичний ремонт в кімнаті;

були в достатній кількості харчові продукти;

діти їли солодощі;

дитячі ліжечка були застелені чистою постільною білизною.

Ще один акт огляду умов проживання від 08 січня 2019 року, долучений в останньому судовому засіданні. Згідно вказаного акту вбачається, що представниками Тернопільської обласної благодійної організації «Серце милосердя» було відвідано помешкання ОСОБА_1, що проживає в АДРЕСА_1 В процесі огляду приміщення було помічено покращення житлових умов:

в помешканні було тепло +23 градуси;

зроблено косметичний ремонт в кухні, коридорі на ганку;

були в достатній кількості харчові продукти;

кухня забезпечена всім необхідним посудом для приготування їжі;

дитячі ліжечка були застелені чистою постільною білизною;

діти мають розвива.чі іграшки.

Колегія суддів бере до уваги доводи апелянта про те, що він, усвідомлюючи реальну загрозу розлуки із синами, щиро жаліє про свою неналежну поведінку по відношенню до них та бажає особисто виховувати і піклуватися дітьми, а тому просить суд апеляційної інстанції надати йому таку можливість.

Крім того, апелянт вказує, що в силі змінити матеріально - побутові умови з метою покращення умов проживання його дітей, оскільки бажає зберегти за собою право та обов'язок піклуватися про власних дітей.

Враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанцій щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_1 крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав, є передчасним.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи встановлені у справі обставини, бажання ОСОБА_1 змінити ставлення до дітей та приймаючи до уваги їх інтереси, а також зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2018 року скасуванню, з прийняттям постанови про відмову задоволенні позовних вимог Органу опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, попередивши ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виконання обов'язків з виховання та утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та покласти на Орган опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації, контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов'язків щодо його малолітніх дітей.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 370, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовільнити.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2018 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволені позову Органу опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виконання обов»язків з виховання та утримання дітей ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3

Покласти на Орган опіки і піклування Зборівської районної державної адміністрації, контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов'язків щодо малолітніх дітей ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_3

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 20 січня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи