Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 554/13680/15-ц

провадження № 61-15262св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - виконавчий комітет Полтавської міської ради,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду міста Полтави, у складі судді Кулешової Л. В., від 11 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області, у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Дряниці Ю. В., Чумак О. В., від 18 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - виконавчий комітет Полтавської міської ради, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_4 про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнання права власності на частку земельної ділянки у порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на частину будинку АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки за цією ж адресою. Співвласником іншої частини зазначеного будинку є

ОСОБА_3 Будинок розташований на земельній ділянці площею

0,0838 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 24 березня 2010 року серії НОМЕР_1 перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_5 згідно заповіту від 06 березня 2009 року він є єдиним спадкоємцем всього належного майна спадкодавця, у тому числі і належної їй частини земельної ділянки. У зв'язку з цим він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але постановою від 04 листопада 2014 року №1879/02-31 у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку відмовлено у зв'язку з тим, що між співвласниками не було визначено часток у спільній сумісній власності на земельну ділянку. Позивач зазначав, що хоча частки в спільній сумісній власності на земельну ділянку визначені не були, склався порядок користування земельною ділянкою, за яким ОСОБА_5 користувалась 490/838 частин земельної ділянки, а ОСОБА_3 - 348/838 частин, що за площею складає 490 кв. м та 348 кв. м відповідно, що підтверджується висновком експертного земельно-технічного дослідження земельної ділянки від 28 вересня 2015 року № 74-15. Частка земельної ділянки, яка є спадковим майном після смерті ОСОБА_5, на думку позивача, складає 490/838. Рідна сестра позивача та донька спадкодавця ОСОБА_4 відповідно до статті 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5, яка складає половину частки, що належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд визначити, що розмір часток співвласників ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0838 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, згідно державного акту про право власності на земельну ділянку від 24 березня 2010 року серія НОМЕР_3, становить для ОСОБА_3 - 348/838 частки або 348 кв. м, а для ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, - 490/838 частки або 490 кв. м; визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за заповітом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на 3/4 частини спірної земельної ділянки; визнати за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування обов'язкової частки у спадщині за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/4 частини спірної земельної ділянки.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, у якому просила виділити зі спільної сумісної власності та визнати за ОСОБА_3 право власності на 348/838 частин земельної ділянку по АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на 184/838 частин зазначеної земельної ділянки; визнати за ОСОБА_2 право власності на 306/838 частин спірної земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2015 року за ОСОБА_4 визнано право власності на 3/16 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом. ОСОБА_4 вважала, що у разі набуття права власності на житловий будинок кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визначено, що розмір часток співвласників ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2), площею 0,0838 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, становить: для ОСОБА_3 - 348/838 частки, для ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, - 490/838 частки. Визнано за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на 368/838 часток земельної ділянки, що становить 368 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2), цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Визнано за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на

122/838 часток земельної ділянки, що становить 122 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2), цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при визначенні розміру часток у праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 врахуванню підлягає фактичне користування співвласниками спірною земельною ділянкою, що було встановлено висновком експерта та не заперечувалось ОСОБА_3 Суд визнав право власності на частини спірної земельної ділянки за спадкоємцями ОСОБА_5 відповідно до їх часток у праві на спадкування.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено та викладено перший абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Позов ОСОБА_2 задовольнити частково». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що суд першої інстанції правильно застосував норми цивільного та земельного законодавства України та вірно визначив частки кожного зі спадкоємців відповідно до їх частки у спадщині: ОСОБА_2 - 3/4 частки відповідно до заповіту, ОСОБА_4 - 1/4 частки відповідно до розміру обов'язкової частки у спадщині. Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції, правильно вирішивши спір по суті, неправильно зазначив у резолютивній частині, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки його вимоги у частині визнання права власності за ОСОБА_4, яка є третьою особою, не підлягали до задоволення, ураховуючи те, що спір вирішується між сторонами у справі, якими є позивач та відповідач.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення у частині визначення часток права власності між ОСОБА_4 та

ОСОБА_2 та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що позов ОСОБА_2 може розглядатись тільки у частині визначення часток спірної земельної ділянки між позивачем та ОСОБА_3, в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Визначення часток права власності між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на земельну ділянку може бути вирішено лише в рамках позовних вимог ОСОБА_4, але в цій частині позову ОСОБА_4 відмовлено. Суд не з'ясував думку виконавчого комітету Полтавської міської ради, яка є третьою особою. ОСОБА_5 за життя не оформлювала належним чином право власності на спірну земельну ділянку, отже вона не могла бути спадковим майном. Суди не звернули увагу на те, що предметом позову ОСОБА_4 було визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визначення права власності на частину земельної ділянки у зв'язку з набуттям сторонами права власності на житловий будинок, розташований на спірній земельній ділянці.

В іншій частині рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, а тому касаційному перегляду у силу статті 400 ЦПК України не підлягають.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на частину будинку АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки за цією ж адресою. Співвласником 1/2 частини зазначеного будинку є ОСОБА_3

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_5, земельна ділянка, що розташована по АДРЕСА_1, площею 0,0838 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 10-11).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є дітьми ОСОБА_5, що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про народження.

За життя ОСОБА_5 залишила заповіт від 06 березня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі № 291, згідно якого все своє майно, належне їй на момент смерті, заповіла своєму синові ОСОБА_2

(т. 1, а. с. 9).

ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи та має право на обов'язкову частку у спадщині, що встановлено рішенням Октябрського районного суду

м. Полтави від 07 квітня 2015 року (т. 1, а. с. 62-63).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2015 року

у справі № 554/1062/15-ц встановлено, що ОСОБА_4 як непрацездатна особа має право на обов'язкову частку у спадщині після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Судовим рішенням визначено частки у спільній сумісній власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 по 1/4 частині кожному: ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1; визнано за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування на 1/8 частину будинку після смерті ОСОБА_6; визнано за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування на 1/16 частину будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5; визнано за ОСОБА_4 право власності у порядку спадкування на 3/16 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 62-63).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 травня 2015 року роз'яснено, що за ОСОБА_4 визнано право власності у порядку спадкування у цілому на 3/16 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (т.1, а. с. 55-57).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 липня 2015 року

у справі № 554/7869/15-ц визнано за ОСОБА_2 право власності на

1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер

ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/16 частин житлового будинку АДРЕСА_1у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, та частини п'ятої статті 82 чинної редакції ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 вересня 2015 року та рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 28 липня 2015 року

ОСОБА_2 є власником 5/16 частин будинку по АДРЕСА_1 (т.1, а. с. 52-54).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 жовтня 2015 року та рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 07 квітня 2015 року

ОСОБА_4 є власником 3/16 частин будинку по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с.61-63).

Постановою державного нотаріуса Четвертої полтавської державної нотаріальної контори від 04 листопада 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, з тих підстав, що земельна ділянка знаходиться у спільній сумісній власності та посвідчити договір про розподіл частко немає можливості, оскільки один із співвласників земельної ділянки помер

(т. 1, а. с. 12).

Постановою державного нотаріуса Четвертої полтавської державної нотаріальної контори від 08 жовтня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті

ОСОБА_5 на частку земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1, з тих підстав, що у спадкоємця відсутній правовстановлюючий документ на зазначену земельну ділянку

(т. 1, а. с. 60).

Згідно з висновком експертного земельно-технічного дослідження № 74-15, складеного 28 вересня 2015 року судовим експертом Авдєєвим А. К., фактичне користування співвласниками земельною ділянкою по АДРЕСА_1 становило: ОСОБА_3 - 348/838 частин;

ОСОБА_5 - 490/838 частин (т.1, а. с. 13-15).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 просив визнати за співвласниками (ОСОБА_2 і ОСОБА_4) право власності на частини спірної земельної ділянки у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 просила визнати за нею і ОСОБА_2 право власності на частки спірної земельної ділянки, виходячи із розмірів часток у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, який розташований на спірній земельній ділянці.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду, земельну ділянку.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Суди встановили, що спірна земельна ділянка була приватизована ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у 2010 році, тобто після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та не мав оформленого права власності на земельну ділянку на момент смерті.

Повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановивши, що спадкодавцем ОСОБА_5 було належним чином оформлено право власності на спірну земельну ділянку, яка була об'єктом права спільної сумісної власності з ОСОБА_3, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю договору про розподіл часток співвласників, суди попередніх інстанцій, визначивши частки у спільному майні у відповідності до часток кожного із спадкоємців у праві на спадкування, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, і визнали право власності на частини спірної земельної ділянки за ОСОБА_2 та ОСОБА_9 у порядку спадкування за заповітом й за законом (обов'язкова частка) відповідно.

Посилання касаційної скарги на процесуальні порушення, допущені судами попередніх інстанцій під час розгляду справи, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони не вплинули на законність та обґрунтованість судових рішень, оскільки судами правильно застосовано норми матеріального права та вирішено спір.

З урахуванням наведеного, оскаржені судові рішення є такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 11 грудня

2017 року у незміненій під час апеляційного перегляду частині та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта