Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 335/632/15-ц

провадження № 61-34247 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Кривцової Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , правонаступником якого є

ОСОБА_4 ,

представник відповідача - ОСОБА_5,

треті особи: ОСОБА_6 , приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес»,

представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року у складі судді Шалагінової А. В. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Трофимової Д. А., Кухаря С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просив відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 10 січня 2014 року ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Mazda 6», номерний знак НОМЕР_1 ,

по вул. Істоміна навпроти електроопори № 218, виїжджаючи з прилеглої території з провулка Зоряний у м. Запоріжжі, не надав перевагу автомобілю «Opel Kadett», номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). У результаті ДТП його транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 січня

2014 року у справі № 337/379/14-п ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн, оскільки він порушив

п. 10.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою

Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Зазначав, що вартість ремонту становила 47 070,00 грн, понесено витрати на евакуацію автомобіля у розмірі 400,00 грн та витрати на оплату судово-медичної експертизи у розмірі 185,27 грн.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» (далі -

ПрАТ «СК «Юнівес») виплатило йому суму страхового відшкодування у розмірі 10 994,28 грн, без урахування франшизи у розмірі 1 000,00 грн. Таким чином, розмір невідшкодованої завданої йому матеріальної шкоди, який підлягав стягненню з відповідача, становив 37 660,99 грн, спричинену моральну шкоду оцінив у розмірі 30 000,00 грн.

З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просив позов задовольнити та вирішити питання судових витрат.

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, треті особи: ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», ОСОБА_6 , який було уточнено.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ДТП сталася з вини обох її учасників, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 30 квітня 2015 року та висновком судової автотехнічної експертизи від 07 липня 2015 року № 679/15.

На транспортний засіб «Mazda 6», який він мав намір продати і вже отримав завдаток, було накладено арешт в порядку здійснення виконавчого провадження з виконання заочного рішення у даній справі. В результаті накладення арешту продаж транспортного засобу не відбувся, ОСОБА_3 змушений був повернути завдаток у подвійному розмірі. Розмір завданих йому збитків становить 17 945,10 грн, завдана матеріальна шкода складає 39 700,00 грн.

Враховуючи наведене ОСОБА_3 просив зустрічний позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на його користь збитки у розмірі 17 945,10 грн, матеріальну шкоду у розмірі 39 700,00 грн та вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_3 об`єднано в одне провадження з позовною заявою ОСОБА_1 .

У частині позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 до

ОСОБА_1 про відшкодування збитків у розмірі 17 945,10 грн зустрічний позов повернуто та роз`яснено право пред`явити окремий позов до суду з даними вимогами.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2016 року у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 до участі у справі залучено його правонаступника - ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 , яка є правонаступником ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 14 591,38 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 , яка є правонаступником ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 145,92 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії водія ОСОБА_3 знаходились у причинному зв`язку із заподіяною ОСОБА_1 шкодою,

а постанова Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 січня

2014 року у справі про адміністративне правопорушення має преюдиційне значення для суду в силу положень частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року. Суд першої інстанції зазначив, що відсутність посилання у позовній заяві ОСОБА_1 на положення ЦК України, які регулюють поняття збитків, не означає неможливість застосування судом відповідних норм у межах розгляду справи.

Вирішуючи питання про розмір шкоди, який підлягав відшкодуванню, суд виходив із ринкової вартості транспортного засобута врахував, що ОСОБА_1 сплачено страхове відшкодування ПрАТ «СК «Юнівест».

ОСОБА_1 не позбавлений права пред`являти вимоги про відшкодування матеріальної шкоди безпосередньо до особи, яка заподіяла шкоду, строк предявл`ення такої вимоги до спадкоємця винної особи не пропущено.

Моральна шкода не підлягає відшкодуванню з правонаступника відповідача в силу положень частини другої статті 1231 ЦК України.

Суд першої інстанції зазначив, що часткове задоволення позову

ОСОБА_1 виключає можливість задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи

та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що до спадкоємця переходить невиконане спадкодавцем зобов`язання відшкодувати майнову шкоду та збитки в силу положень частини першої статті 1231 ЦК України, якою покладається обов`язок відшкодувати будь-яку майнову шкоду, завдану спадкодавцем, у тому числі й шкоду, яка витікає із деліктних правовідносин, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Розмір встановленої судом шкоди не виходив за межі вартості майна, одержаного у спадщину.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя

від 17 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , а її зустрічний позов задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу

№ 335/632/15-ц із Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, зупинено виконання рішення Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанції дійшли помилкового висновку про те, що строк пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємця у даній справі не пропущено, так як відповідний строк почав свій перебіг з 22 січня 2016 року.

Заявник стверджує, що доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями ОСОБА_3 та завданою ОСОБА_1 шкодою матеріали справи не містять.

Судами також не враховано, що цивільно-правова відповідальність

ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу «Mazda 6», номерний знак

НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес». Таким чином, висновки про можливість стягнення матеріальної шкоди безпосередньо з винуватця ДТП суперечать положенням ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

До того ж, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог і стягнув з відповідача матеріальну шкоду, а не збитки, що зроблено з порушенням статей 22, 1166 ЦК України.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких вказує на законність на обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити вказані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

10 січня 2014 року в м. Запоріжжі по вул. Істоміна сталася ДТП за участю транспортних засобів, якими керували ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водії ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були травмовані.

Вина ОСОБА_3 підтверджується постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2014 року у справі № 337/379/14-п (а. с. 7, т. 1), згідно з якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ОСОБА_1 відремонтував автомобіль та сплатив 47 070,00 грн, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг)

від 27 травня 2014 року № ОБ-0000001 та видатковими накладними

від 25 квітня 2014 року № ОБ-0000001 та № ОБ-0000002 (а. с. 21-23, т. 1), калькуляцією вартості поновлювального ремонту та заказ-нарядом

(а. с. 105-106, т. 2), квитанцією до прибуткового касового ордеру

(а. с. 135, т. 2).

Крім того, позивачем були понесені витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 400,00 грн (а. с. 16, т. 1), а також витрати на проведення судово-медичного обстеження та консультації у розмірі 185, 27 грн

(а. с. 19-20, т. 1).

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо наявності причинного зв`язку між діями ОСОБА_3 та завданою

ОСОБА_1 матеріальною шкодою.

Пунктом 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2003 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Вирішуючи питання про розмір шкоди, який підлягав відшкодуванню, суд першої інстанції, висновки якого підтримав суд апеляційної інстанції, виходив із ринкової вартості транспортного засобу, яка складала

23 600,00 грн (а. с. 35, т. 2), а не з вартості відновлювального ремонту, яка вдвічі перевищувала ринкову вартість транспортного засобу,та врахував, що ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування ПрАТ «СК «Юнівес»

у розмірі 10 594,28 грн (а. с. 46-50, т. 2).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає визначений судами розмір матеріальної шкоди, який підлягав відшкодуванню ОСОБА_1 ,

а саме: 14 591,38 грн, вірним, а розрахунки щодо його визначення -обґрунтованими.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

ПрАТ «СК «Юнівес» при здійсненні страхової виплати керувалось вимогами статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і відшкодувало ОСОБА_1 різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Правовідносини якими врегульовано здійснення страхової виплати є договірними.

Таким чином, Верховний Суд відхиляє доводи заявника щодо неможливості відшкодування заподіяної матеріальної шкоди винуватцем ДТП, цивільно-правова відповідальність якого застрахована. Правовідносини, з яких виник спір, є деліктними, відтак ОСОБА_1 не позбавлений права пред`явити вимоги про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи після виплати страхової виплати щодо суми, яку не відшкодовано. При цьому, згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем пропущено строк пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємця були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій, а надана їм оцінка відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на вимогах законодавства,

і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, а також факт того, що доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями ОСОБА_1 та завданою шкодою

ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , матеріали справи не містять, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необґрунтованість зустрічного позову.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя від 17 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова