Справа № 453/1170/18
№ провадження 2/453/47/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

21 січня 2019 року Сколівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді Микитина В.Я.,

секретаря судового засідання Корнута Т.Б.,

без учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Сколе Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 01.10.2018 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1), загальною площею 29,0 кв. м., з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області по вул. Т. Шевченка, буд. 83, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 18.01.2018 року.

Ухвалою судді від 16.11.2018 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання.

Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 26.12.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті.

Розгляд справи по суті відбувся 21.01.2019 року, без участі сторін.

Позов обґрунтовано тим, що бабця батька позивача (ОСОБА_3) ОСОБА_4, у смт. Верхнє Синьовидне по вул. Т. Шевченка, буд. 83 Сколівського району Львівської області мала свій власний житловий будинок, але свідоцтво про право власності на будинок не оформила. 24.03.1976 року ОСОБА_4 померла. Батько позивача ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, оскільки проживав та був зареєстрований у вищевказаному будинку, а спадкоємців інших черг не було. 18.01.2018 року батько позивача помер. Спадкоємцем першої черги після смерті батька є її мама ОСОБА_2, яка відмовилась від спадщини у користь позивача, про що свідчить подана нею до Сколівської державної нотаріальної контори заява про відмову від спадщини. Свідоцтво про право власності на будинок відсутнє. З огляду на вказане, отримавши відмову державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, повязаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач була змушена звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом.

Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявилася, хоч була належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення судової повістки від 26.12.2018 року (а. с. 401). Разом з тим, позивач в особі належно уповноваженого представника адвоката ОСОБА_5 подала суду заяву вх. № 242 від 21.01.2019 року (а. с. 45), в якій позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не зявилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення судової повістки від 26.12.2018 року (а. с. 42), про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала.

У звязку із встановленням обставин, визначених ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи.

Оскільки у судове засідання не зявилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання у справі 21.01.2019 року без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та розяснень, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

18.01.2018 року у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області у віці 51 років помер ОСОБА_3, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 485712, виданого 19.01.2018 року виконавчим комітетом Верхньосиньовидненької селищної ради Сколівського району Львівської області (а. с. 5). Спадщина відкрилася у цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Заповіту спадкодавець ОСОБА_3 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав. Відтак, спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_3 повинно відбуватись за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 вказаного Кодексу діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, а також його батьки, мають право на спадкування у першу чергу за законом.

Як встановлено судом і стверджується матеріалами справи,бабця та мати спадкодавця ОСОБА_3, померли до його смерті, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 503900, виданого повторно 17.08.2018 року Сколівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області (а. с. 9) та копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 503899, виданого повторно 17.08.2018 року Сколівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області (а. с. 7).

У свою чергу, позивач є дочкою спадкодавця ОСОБА_3, що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-СГ № 188879, виданого Верхньосиневидненською селищною радою Сколівського району Львівської області 11.11.1998 року (а. с. 4). Відповідач є тим з подружжя, яка пережила спадкодавця ОСОБА_3, що стверджується копією свідоцтва про одруження серії І-СГ № 019337, виданого Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області 11.11.1998 року (а. с. 6).

Відтак, позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом після смерті своїх батька та чоловіка ОСОБА_3, інших спадкоємців за законом першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_3 немає.

Позивач та відповідач постійно проживали разом із спадкодавцем ОСОБА_3, на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області № 163 (а. с. 43) та листом Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області (а. с. 32), з огляду на що прийняли спадщину.

Позивач у встановлені законом порядку та строки не відмовилась від спадщини, прийняла таку шляхом подання заяви про прийняття спадщини у нотаріальну контору 26.04.2018 року (а. с. 10). Натомість, як встановлено судом, відповідач у встановлені законом порядку та строки відмовилася від спадщини на користь позивача, що стверджується копією поданої нею 23.02.2018 року заяви у нотаріальну контору про відмову від прийняття спадщини (а. с. 12).

Відтак, позивач вправі успадкувати усі права та обовязки, які належали спадкодавцю ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини.

Так, детально перевіряючи права та обовязки, які належали спадкодавцю ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області по вул. Т. Шевченка, буд. 83, котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне.

Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавця ОСОБА_3, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом зясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась в силу незнання спадкодавцем відповідних прав та обовязків з вказаного приводу.

Так, з копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 83 по вул. Т. Шевченка у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, виготовленого на замовлення позивача КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 26.04.2018 року (а. с. 16-19) вбачається, що вказаний будинок збудований у 1911 році. Загальна площа такого будинку становить 29,0 кв. м., з яких 18,4 кв. м. - житлова, а 10,6 кв. м. допоміжна. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-1, з воротами № 1, хвірткою № 3, огорожею № 2 та огорожею № 4, а також господарськими будівлями двома сараями (позначені у технічному паспорті літерами Б, В), убиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г). Відмітка про самочинну побудову відсутня.

Згідно довідки КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за вих. № 951 від 23.02.2018 року (а. с. 20), чинної станом на дату звернення до суду із даним позовом, вказаний вище житловий будинок у цілому не являється самочинним будівництвом.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів.Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджують сторони, то орган місцевого самоврядування в особі Верхньосиневидненської селищної ради Сколівського району Львівської області зобов'язаний видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві ОСОБА_3, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Судом також встановлено, що, погосподарський облік у Верньосиневидненській селищній раді Сколівського району Львівської області не ведеться, а спадкодавець ОСОБА_3, своє право власності в органах БТІ не зареєстрував (не оформив). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює технічну відсутність записів у погосподарській книзі та правомірність забудови земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі виготовленим на замовлення позивача технічним паспортом на спірне домоволодіння, де відсутня відмітка про самочинне будівництво, а також витягами із погосподарського обліку. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавця ОСОБА_3 на спірне домоволодіння, яке не залежало від його реєстрації на момент здійснення забудови.

Судом також встановлено, що позивач, яка прийняла спадщину у встановленому порядку, зверталася до державного нотаріуса Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області ОСОБА_6 із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак одержала відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів, а також довідки Верхньосиневидненської селищної ради Сколівського району Львівської області про належність спадкодавцю спірного домоволодіння на праві власності. Після вчинення вказаних дій позивач звернулася до суду.

Як уже йшлося вище, позивач вправі успадкувати усі права спадкодавця ОСОБА_3, оскільки інших спадкоємців після його смерті, які б у встановленому порядку прийняли спадщину та не відмовились від неї, немає.

На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок, зазначений в технічному паспорті під літерою А-1 загальною площею 29,0 кв. м., з яких 18,4 кв. м. - житлова, а 10,6 кв. м. допоміжна, з воротами № 1, хвірткою № 3, огорожею № 2 та огорожею № 4, а також господарськими будівлями двома сараями (позначені у технічному паспорті літерами Б, В), розташований по вул. Т. Шевченка, 83 у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 18.01.2018 року.

Судові витрати у справі слід залишити за сторонами.

Керуючись ст. ст. 4-5, 12-13, 81, 89-90, 95, 141, 247, 258-259, 264-265, 268, 280-281 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, зазначений у технічному паспорті під літерою А-1 загальною площею 29,0 кв. м., з яких 18,4 кв. м. - житлова, а 10,6 кв. м. допоміжна, з воротами № 1, хвірткою № 3, огорожею № 2 та огорожею № 4, а також господарськими будівлями двома сараями (позначені у технічному паспорті літерами Б, В), розташований по вул. Т. Шевченка, 83 у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 18.01.2018 року.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, тобто шляхом подання до апеляційного суду Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається безпосередньо до Сколівського районного суду Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; зареєстроване місце проживання: 82613, Львівська область, Сколівський район, смт. Верхнє Синьовидне, вул. Т. Шевченка, буд. 83; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; зареєстроване місце проживання: 82613, Львівська область, Сколівський район, смт. Верхнє Синьовидне, вул. Т. Шевченка, буд. 83; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Суддя В.Я. Микитин

Повне заочне рішення суду складене 28 січня 2019 року.