ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року

м. Харків

Справа № 645/3130/17

Провадження № 22-ц/818/238/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Кіся П.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справуза апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року у складі судді Бондарєвої І.В.

у цивільній справі № 645/3130/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ»

про визнання недійсними правочину та поновлення державної реєстрації , -

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому, з уточнивши позовні вимоги, просив:

- визнати недійсним договір комісії № 6218/17/000862 від 13.04.2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ»;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6218/17/000862 від 13.04.2017 року автомобіля марки TOYOTA CAMRY VIN: НОМЕР_6, рік випуску - 2012, укладений між ТОВ «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ» та ОСОБА_3;

- застосувати наслідки недійсності правочинів та повернути спірний автомобіль марки TOYOTA CAMRY VIN: НОМЕР_6, рік випуску - 2012, у спільну сумісну власність подружжя ОСОБА_2, шляхом поновлення державної реєстрації транспортного засобу на імя ОСОБА_2;

- покласти на відповідачів судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 вказував, що він та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.12.2010 року по 20.09.2017 року. Перебуваючи у шлюбі вони за спільні кошти придбали 26.06.2012 року транспортний засіб - автомобіль TOYOTA CAMRY, VIN: НОМЕР_6, рік випуску 2012, який 26.6.2012р. було зареєстровано на ім'я ОСОБА_2 та отримано державний номерний знак НОМЕР_1.

Вказаний автомобіль був придбаний за грошові кошти, отримані за кредитним договором від 26.06.2012р., який відповідач ОСОБА_2 укладала за його письмовою згодою, яка була невідбємною частниою кредитного договору. Договір застави від 26.6.2012 р. також укладався з посиланням в пункті 6.11 Договору на наявність його, тобто чоловіка заставодавця, згоди передати автомобіль, який є спільною сумісною власність, у заставу.

Незважаючи на вказані обставини визначення автомобіля у якості спільної сумісної власності подружжя, відповідач ОСОБА_2 самостійно, без його згоди на відчуження, продала потайки від нього у квітні 2017 року їх автомобіль своїй подрузі, відповідачу ОСОБА_3, здійснивши ці незаконні дії за допомогою ТОВ «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ» шляхом укладення 13.04.2017 року договору комісії і того ж дня - договору купівілі-продажу. 18 квітня 2017 року автомобіль був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 з присвоєенням йому нового реєстраційного номеру НОМЕР_2 Отримані від продажу автомбіля кошти ОСОБА_2 звернула на свою користь.

Так як відповідач ОСОБА_3 є близькою подругою ОСОБА_2 і знала, що автомобіль є спільним майном подружжя,а також те, що своєї згоди на його відчуження він не надавав, вважає, що вони, укладаючи договір купівлі-продажу діяли недобросовісно.

Відповідач ОСОБА_2 проти вказаних позивачем фактичних обставин не заперечувала, проте позов не визнала, посилаючись на те, що позивачем не доведено належність автомобіля до спільної сумісної власності, вважала, що мала право самостійно розпоряджатися автомобілем, враховуючи тривалий процес їх розлучення, несправедливе, на її думку, розпорядження позивачем іншим їх майном.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не зявилася, письмовий відзив на позов ОСОБА_1 суду не подала.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року у задоволені вищевказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1. вказував, що суд безпідставно відхилив наявні у справі докази належності спірного автомобіля до спільної сумісної власності подружжя, що суд помилково вважав відсутність його згоди на відчуження автомобіля таким, що не м ає правововго значення, а також безпідставно посилався, як на підставу відмови у позові, на ненадання ним рішення суду про визнання автомобівля спільною сумісною власністю подружжя. Також вважав неправильним висновок суду про незаконність його позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_5, апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи. Вважав висновки суду про недоведеність позовних вимог таким, що не відповідають обставинам справи, оскільки відповідач ОСОБА_2 в суді першої інстанції підтвердила фактичні обставини, заперечуючи лише проти визначеної ним у позовній заяві правової оцінки її вчинку.

Пославшись також на відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача ОСОБА_3 на позов, зі змістом якого вона достеменно ознайомлена згідно розписик про отримання копії ухвали суду про відкриття провадження та копії позовної заяви, представник позивача просив визнати факт її ухилення від виконання процесуальних обов'язків у якості доказу відсутності у неї аргументів проти позову та наданих позивачем доказів.

Оскаржуючи рішення суду, представник позивача вказував, що саме незаконні дії відповідачів перешкоджають здійснити поділ спільного майна подружжя, що у інший спосіб не має можливості захистити порушені права позивача ОСОБА_1, який зацікавлений здійснити розподіл спільного сумісного майна подружжя, в процесі якого має надію отримати автомобіль з відповідним розподілом на користь колишньої дружини іншого рівноцінного майна або визначеної судом грошової компенсації, виходячи з дійсної вартості автомобіля, а не штучно заниженої відповідачами про оформленні оспореного ним договору купівлі-продажу.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_6, апеляційну скаргу не визнала і просила відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Погоджуючись з вказаними представником позивача обставинами припинення ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 2016 року фактичних шлюбних відносин, припиненням ведення спільного господарства, - адвокат ОСОБА_6 вважала не доведеними посилання позивача на те, що спірний автомобіль знаходився у спільній сумісній власністі, а також вважала, що відповідачами не порушено охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причину неподання відзиву на апеляційну скаргу та причину неявки в судове засідання не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши наявні у справі та додатково надані докази, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 за таких підстав.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу (далі по тексту - СК України)майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно статті 65 СК України, якою регулюється порядок реалізації права подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Судовим розглядом справи встановлено, а учасниками не заперечується, що шлюб між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2. укладено 17 грудня 2010 року.

26 червня 2012 року, тобто в період перебування у вказаному шлюбі, сторони придбали автомобіль TOYOTA CAMRY, рік випуску - 2012, за рахунок кредитних коштів, отриманих ОСОБА_2 від ПАТ « КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» за договором №1/1168102, в якому зазначено, що метою отримання кредитних коштів позичальником ОСОБА_2 є придбання автомобіля TOYOTA CAMRY ( а.с. 85 - 91).

В той же день, 26 червня 2012 року, між ОСОБА_2 та ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» в забезпечення зобов'язань за Кредитним договором укладено договір застави № Z1/1168102, предметом якого є автомобіль TOYOTA CAMRY, рік випуску - 2012, шасі № НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_2 ( а.с. 76-79).

В той же день, 26 червня 2012 року, вказаний транспортний засіб був зареєстрований територіальним органом державної реєстрації транспортних засобів - ВРЕР №1 ГУМВСУ в м.Харкові на ім'я ОСОБА_2 і їй видане відповідне свідоцтво про реєстрацію ТЗ з правом керування ним ОСОБА_1 ( а.с. 66).

У 2017 році ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи, що у зв'язку з погіршенням стосунків припинено ведення спільного господарства та сумісне проживання. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 20 вересня 2017 року позов задоволено, шлюб розірвано.(а.с.140).

13 квітня 2017 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ» договір комісії № 6218/17/000862, відповідно до умов якого Комісіонер - ТОВ «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ» взяло на себе зобов'язання від свого імені за дорученням Комітента - ОСОБА_2 за винагороду здійснити з третіми особами операції спрямовані на реалізацію транспортного засобу TOYOTA CAMRY, номер кузова № НОМЕР_6 ( а.с. 72).

13.04.2017 року між ТОВ «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ», як комісіонером на підставі договору комісії, та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу TOYOTA CAMRY, рік випуску - 2012, шасі № НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_2 ( а.с. 68-69).

18 квітня 2017 року регіональним сервісним центром в Харківській області МВС України право власності на вказаний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.61).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що відсутність письмової нотаріальної згоди ОСОБА_1 на відчуження спірного автомобіля не має правового значення, оскільки ним не доведено, що кошти за продаж автомобіля, який був здійснений в період шлюбу, були витрачені не на потреби сім'ї; на те, що не надано судового рішення про визнання вказаного транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та про визнання за позивачем права власності на його певну частку; що позивачем не доведено фіктивність оспореного позивачем договору купівлі-продажу автомобіля.

Однак з таким вирішенням спору колегія суддів погодитися не може у зв'язку з невідповідністю висновків суду, викладений в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи.

Звертаючись у липні 2017 року до суду з позовом про визнання недійсними договору комісії, укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ», та договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ» і ОСОБА_3 від 13.04.2017 року, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що автомобіль TOYOTA CAMRY, рік випуску - 2012, шасі № НОМЕР_6 був придбаний 26.06.2012 року за час шлюбу з ОСОБА_2 і є спільною сумісною власністю подружжя, а тому при укладенні вказаних договорів від 13.04.2017 року відповідно до вимог статей 368, 369 ЦК України та статті 65 СК України вимагалася його письмова згода як співвласника майна. Проте такої згоди він не надавав, що в силу положень частини першої статті 203, частини першої статті 205 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об'єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Крім того, що на відчуження цінного майна, вартість якого виходить за межі дрібного побутового, яке є спільною сумісною власністю подружжя, за законом (ч.3 ст.65 СК) потрібна згода обох співвласників, відчуження автомобіля підлягає обов'язковий державній реєстрації.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1371 ( в редакції постанови КМУ від 23.12.2009р. з наступними змінами та доповненнями) затверджено Порядок реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі - Порядок реєстрації ТЗ), яким встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Згідно пункту 6 цього Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підпису такого співвласника засвідчується нотаріально.

З доводів позивача та його представника, підтверджених наданими суду доказами, вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 придбали 26 червня 2012 року у спільну сумісну власність подружжя автомобіль TOYOTA CAMRY за рахунок залучення кредитних коштів шляхом укладення кредитного договору між ОСОБА_2 і ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» за письмовою згодою позивача ОСОБА_1 від 26.06.2012 року (зворотна сторона аркуша 88), яка є невід'ємною частиною кредитного договору № 1/1168102 від 26.06.2012 року (а.с.85-88).

Договір застави №Z1/1168102 від 26.06.2012 року, укладений ОСОБА_2 і ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», також містить пункт 6.11 із зазначенням про надання згоди чоловіка заставодавця, яким є ОСОБА_1, на укладання цього Договору.(а.с.79).

Відповідачем ОСОБА_2 договори в цій частині їх умов навіть не оспорювалися, доказів про визначення подружжям автомобіля особистою приватною власністю ОСОБА_2 у розумінні статті 57 СК України відповідачем також не надано.

Надані в судовому засіданні пояснення представника позивача про те, що автомобіль знаходився у спільній сумісній власності подружжя, в тому числі і в спільному користуванні, підтверджується свідоцтвом про право власності на ТЗ, де мається примітка про право ОСОБА_1 керування цим автомобілем (а.с.66).

За таких обставин є помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем тієї обставини, що спірний автомобіль TOYOTA CAMRY набутий 26..06.2012 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 у спільну сумісну власність.

Продаж автомобіля TOYOTA CAMRY випуску 2012 року з об'ємом двигуна 2494 куб.см. за будь-яких обставин не може вважатися дрібною побутовою угодою.

Отже, згода ОСОБА_2 на відчуження такого цінного спільного сумісного майна, яке має відбуватися з державною реєстрацією відповідним органом має бути надана в письмовій формі.

Такої згоди позивачем ОСОБА_1 не було надано.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 не заперечувала факту продажу автомобіля своїй подрузі ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_1, пояснюючи цей вчинок тим, що вона тривалий час самостійно утримує неповнолітнього сина ОСОБА_9, а ОСОБА_1 ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання сина.

Відповідач ОСОБА_3, отримавши 06.09.2017 року копію ухвали суду від 27.07.2017 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та до неї про визнання правочину недійсним та копію позовної заяви з додатками, у відповідності до зазначеного в ухвалі суду строку, а також на протязі довготривалого розгляду справи, відзив (заперечення) на позов не надала, подальші виклик до суду проігнорувала.

Разом з тим, згідно положень ст.ст.10, 27, 60 ЦПК України ( в редакції цього кодексу, яка діяла до 15.12.2017 року) а також згідно ст.ст.12, 43, 81, 83 діючого ЦПК України кожна сторона повинна доводити обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також зобов'язана сприяти сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Той факт, що ОСОБА_3, достеменно знаючи про спір у суді і пред'явлені до неї позовної вимоги, ухилилася від виконання процесуальних обов'язків, також є свідченням обґрунтованості доводів позивача та його представника про її недобросовісність при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля.

Оскільки автомобіль TOYOTA CAMRY є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2, то відповідач ОСОБА_2 не мала права його відчужувати без згоди іншого співвласника.

Наявність цих обставин свідчить про невідповідність договору комісії і договору купівлі-продажу від 13.04.2017 року актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання таких правочинів недійсними відповідно до положень частини першої статті 203, частини першої статті 205 ЦК України.

Така ж правова позиція щодо застосування норм матеріального права при вирішенні позову про визнання недійсним договору відчуження майна без згоди іншого співвласника міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №372/504/17 від 21.11.2018 року.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсними договору комісії між ОСОБА_2 і ТОВ «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ» та договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ» і ОСОБА_3, внаслідок яких 13.04.2017 року відбулося відчуження автомобіля TOYOTA CAMRY, рік випуску - 2012, без згоди його, співвласника ОСОБА_1,підлягає задоволенню.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо відсутності права у ОСОБА_1 на захист порушеного права у такий спосіб з огляду на розірвання шлюбу за рішенням суду лише 20.09.2017 року, тобто після відчуження автомобіля, оскільки фактично сімейні відносини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 припинилися у 2016 році і з того часу сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, навпаки, між ними точаться сварки та розглядаються в судах спори.

На підтвердження цих доводів представником позивача надана для огляду в судовому засіданні засвідчена судом копія заочного рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова (судді Сілантьєвої Е.Є.) від 27.04.2017 року у цивільній справі №645/360/17, згідно якого ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд неповнолітнього сина ОСОБА_9 за межі України, вказувала, що вони з 2016 року проживають окремо і вирішується спір про розірвання шлюбу.

Ці обставини визнала і представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_6

Колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення інших позовних вимог у викладеній позивачем редакції способу щодо застосування наслідків недійсності правочину, оскільки ним не залучений до участі у справі орган, який за законом уповноважений на здійснення реєстраційних дій - Регіональний сервісний центр МВС в Харківській області.

Крім того, згідно доводів представника позивача ОСОБА_1 вони не ставили у цьому провадженні за мету поділ спільного майна подружжя, до складу якого відноситься спірний автомобіль TOYOTA CAMRY, оскільки це питання бажає вирішити після задоволення позовних вимог у даній справі або з іншим співвласником автомобіля ОСОБА_2 у позасудовому порядку, або шляхом поділу спільного сумісного майна подружжя з можливістю виділу йому автомобіля в цілому, а їй іншого рівноцінного майна чи грошової компенсації.

Не відповідає інтересам його довірителя і здійснена відповідачем ТОВ «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ» оцінка у сумі 49400 грн. автомобіля, ринкова ціна якого в дійсності становить близько 15 тисяч доларів США.

Разом з тим, та обставина, що позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі свідчать про обрання ним більш складного, ніж зазвичай способу захисту порушеного права, не може бути підставою для відмови у задоволенні перших двох позовних вимог про визнання недійсним договору комісії між ОСОБА_2 і ТОВ «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ» та укладеного за її дорученням вказаним товариством з ОСОБА_3 договору купівлі-продажу автомобіля.

Згідно ст.ст.12, 15, 16 ЦК України та ст.ст.ю13,15 ЦПК України саме позивачу належить право обирати на власний розсуд той чи інший спосіб захисту порушеного права, який не заборонено законом.

Судові витрати підлягають розподілу пропорційно задоволеним вимогам у відповідності до вимог ст.141, п.п. б, в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України.

Тобто, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі по 330,67 коп., з кожного ( 1984 грн. (сплачений судовий збір до суду першої інстанції) / 2=992 грн. / 3=330,67 грн) та за апеляційний перегляд рішення суду у розмірі по 496 грн., з кожного ( 2967 грн (сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги) / 2=1488 грн / 3=496 грн.).

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1,3,4 ст.376, ст.ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 травня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір комісії № 6218/17/000862 від 13.04.2017 року, укладений між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3) та товариством з обмеженою відповідальністю «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ» ().

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6218/17/000862 від 13.04.2017 року автомобіля марки TOYOTA CAMRY VIN: НОМЕР_6, рік випуску - 2012, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ» () та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_4).

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Розподілити судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3), ОСОБА_3(РНОКПП НОМЕР_4), товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі по 330 (триста тридцять) грн. 67 коп., з кожного.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4), товариства з обмеженою відповідальністю «ПРИМАСК АВТОЕКСПЕРТ» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5) судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду у розмірі по 496 (чотириста дев'яносто шість) грн., з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 січня 2019 року.

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

В.Б. Яцина