Ухвала

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 2018/15226/2012

провадження № 61-46114ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Штелик С. П., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року у справі за поданням державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власника на яке не зареєстроване в установленому законом порядку,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - старший державний виконавець Київського ВДВС м. Харкова) звернувся до суду ізподанням про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власника на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Подання державного виконавця мотивовано тим, що на виконанні Київського ВДВС м. Харкова знаходиться виконавчий лист від 08 квітня 2013 року № 2/640/372/13/03, виданий Київським районним судом м. Харкова, про солідарне стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 боргу за договором позики в розмірі 250 000,00 грн та судового збору у розмірі 2 500,00 грн; загальна сума заборгованості складає 252 500,00 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2012 року у справі № 2018/15226/12/03 накладено арешт на належні ОСОБА_4 майно та грошові кошти.

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на нерухоме майно за боржниками не зареєстровано.

На підставі викладеного, посилаючись на частину четверту статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець просив надати дозвіл на звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 червня 2018 року в задоволенні подання державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власника на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 червня 2018 року - без змін.

18 жовтня 2018 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті) ОСОБА_3 направив касаційну скаргу на зазначені судові рішення, в якій просив ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення подання старшого державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власника на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Касаційна скарга мотивована тим, що боржники ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 навмисно не реєструють право власності на квартиру АДРЕСА_1 з метою унеможливити виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2013 року.

ОСОБА_3 посилався на те, що державний виконавець надав судам першої та апеляційної інстанцій відомості про відсутність у боржників грошових коштів, на які можливо звернути стягнення, однак суди безпідставно відмовили в задоволенні подання про звернення стягнення на майно боржників, яке не зареєстроване за ними в установленому законом порядку.

Крім того, стверджував, що порушені в касаційній скарзі питання мають істотне значення для формування єдиної правозастосовної практики, що викликає необхідність для відкриття провадження у справі.

У зв'язку з несплатою судового збору ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

26 грудня 2018 року ОСОБА_3 вручено копію згаданої ухвали Верховного Суду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового повідомлення.

29 грудня 2018 року (відповідно до відмітки на поштовому конверті) недоліки касаційної скарги усунуто.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харковавід 28 лютого 2013 рокузадоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 52 000,00 грн суми боргу за договором позики від 25 липня 2008 року, 13 954,88 грн процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 8 736,00 грн, три проценти річних від простроченої суми боргу в сумі 4 940,71 грн, неустойку в розмірі 164 100,00 грн, а також 6 268, 41 грн відшкодування моральної шкоди, а всього 250 000,00 грн.

Вказане рішення набрало законної сили.

08 квітня 2013 року на виконання заочного рішенняКиївського районного суду м. Харковавід 28 лютого 2013 року видано виконавчі листи, які пред'явлені до виконання до Київського ВДВС м. Харкова.

24 травня 2013 року державний виконавець Київського ВДВС м. Харковавиніс три постанови про відкриття виконавчих проваджень.

У порядку проведення виконавчих дій державним виконавцем винесено постанову від 31 серпня 2015 року про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_4; отримано відповіді з органів Пенсійного фонду, податкової інспекції про те, що ОСОБА_4 не отримує пенсії; отримані відповіді про місце реєстрації ОСОБА_6, ОСОБА_4; отримані дані з Державного реєстру речових прав щодо нерухомого майна ОСОБА_4

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власника на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що до суду не надано належних та допустимих доказів того, що державний виконавець вжив всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів, спрямованих на виявлення коштів та рухомого майна боржників, на які можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

При цьому в оскаржуваних судових рішеннях зазначено, що заходи для встановлення факту відсутності в боржників коштів та рухомого майна боржників, на які можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу, вживалися державним виконавцем в 2015 році, після чого будь-яких заходів не вживалося.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Розглядаючи подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржників, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, суди першої та апеляційної інстанцій врахували положення наведених норм законів та, встановивши відсутність належних та допустимих доказів того, що державний виконавець на час звернення з цією заявою вчинив всіх необхідних виконавчих дій, спрямованих на виявлення коштів та рухомого майна боржників, на які можна звернути стягнення, дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення такого подання.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваному судовому рішенні висновків. Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що не входить до повноважень Верховного Суду.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до положень пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням того, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскаржувана ухвала суду, залишена без змін постановою апеляційного суду, не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи, а при її постановленні суд правильно застосовано норми права, що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Верховний Суд на підставі пункту 5 частини другої та частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною п'ятою, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року у справі за поданням державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власника на яке не зареєстроване в установленому законом порядку.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

С.П. Штелик