Єдиний унікальний номер 243/197/17-ц Номер провадження 22-ц/804/92/19
Головуючий у 1 інстанції Кузнецов Р.В.
Суддя доповідач Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Ситніка Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 243/197/17-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: комісії з питань захисту прав дитини Слов'янської міської ради, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод відносно участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2017 року (суддя Кузнецов Р.В.), ухваленого в приміщенні Слов'янського міськрайонного суду Донецької області,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що з відповідачкою перебував у фактичних шлюбних відносинах, від цих відносин у них народилась спільна дитина син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Проте їх відносини було припинено, після чого вони стали проживати окремо, дитина залишилась проживати з відповідачко і остання стала перешкоджати його у спілкуванні з дитиною. В зв'язку з чим він звернувся до Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради із заявою про визначення способів спілкування із сином. Згідно витягу з протоколу від 15.11.2012 року № 20 комісія з питань захисту прав дитини при виконкомі Слов'янської міської ради було визначено способи його спілкування з дитиною у вигляді систематичних побачень, але ОСОБА_2 це рішення не виконує та не дозволяє йому спілкуватись із сином. Усвідомлюючи свій батьківський обов'язок приймати участь у вихованні сина, як самодостатня людина, він має велике бажання зустрічатися з сином та приймати участь у його вихованні, віддаючи своє тепло, батьківську любов та турботу. Створення відповідачкою перешкод у спілкуванні з дитиною порушує не тільки його права як батька, а й порушує права дитини та суперечить його інтересам. Крім того,діями відповідача його завада моральну шкоду. Просив суд : визначити способи його участі у спілкуванні з сином та його вихованні у вигляді систематичних побачень з понеділка до п'ятниці з 15 години до 18 години щотижнево за місцем навчання, мешкання або перебування дитини, першу половину літніх канікул перебування з батьком, другу з матір'ю, безперешкодне спілкування без обмеження у часі з сином за телефоном та іншими способами зв'язку, якщо святкові дні припадають на день побачення позивача з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком, у день його побачення із сином він має право забирати його із школи або з дому особисто, зобов'язати відповідачку за два дні до його зустрічі із сином повідомляти йому точну адресу перебування, навчання, проживання дитини, а у разі будь яких змін, то повідомляти його особисто на наступний день таких змін, стягнути з відповідачки судові витрати, моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., витрати за послуги адвоката у розмірі 1500 грн.

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: комісії з питань захисту прав дитини Слов'янської міської ради, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод відносно участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначено наступні способи участі ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1: - особисте спілкування: побачення п'ять разів на тиждень, а саме: понеділок, вівторок, середа, четвер та п'ятниця з 15-00 год. до 18-00 год. за місцем проживання, перебування дитини. - спільний відпочинок: першу половину літніх канікул ОСОБА_3 проводить з ОСОБА_1; - необмежене спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 особисто, засобами телефонного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; - в день побачення з сином ОСОБА_1 має право забирати ОСОБА_3 з дому/школи особисто. - якщо святкові дні припадають на день побачення позивача з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком. Зобов'язано ОСОБА_2, своєчасно надавати ОСОБА_1 точну інформацію щодо фактичного місця проживання, навчання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це позивача особисто. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5 000 грн. 00 коп., а токож витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу в якій просить заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки вона не була повідомлена належним чином про час та місце слухання справи. В заочному рішенні суд не навів жодного доказу того, що відповідач якимось чином перешкоджала позивачеві спілкуватися з дитиною, таким чином ніякої моральної шкоди позивачу вона не спричиняла. Приймаючи рішення по справі про задоволення позовних вимог, судом не було враховано доводи та докази відповідача, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, тобто судом першої інстанції не дотримано принцип процесуальної рівності сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Представник комісії з питань захисту прав дитини Слов'янської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, , від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачки, оскільки відповідно до вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та того, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинний існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків зі своїми дітьми служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Дитина має рости під опікою і відповідальністю обох батьків. Суд вважає, що участь батька у вихованні дитини, спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати й інтересам дитини. Як позивач, так і відповідач позитивно ставляться до спільної дитини, при цьому батько дитини має на меті приймати активну участь у вихованні сина, спілкуванні з ним. Оскільки позивач ОСОБА_1 проживає окремо від дитини, суд, встановлюючи порядок участі позивача у вихованні сина, спілкуванні з ним, вважає, що спілкування батька і сина повинно бути регулярним, однак з пріоритетним врахуванням інтересів дитини, його віку, стану його здоров'я, режиму дня, тощо. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати його нормальному розвитку, оскільки діти для повного і гармонійного розвитку їх особистості потребують любові і розуміння. Вони мають, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Також виходячи із принципів розумності та справедливості існують підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 гривен.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 06.11.2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Відповідно до листа Слов'янського МВ ГУМВСУ в Донецькій області від 04.06.2015 року за № 2/5451 позивача було повідомлено, що розгляд його заяви стосовно встановлення місцезнаходження його дитини ОСОБА_3 - припинено. Місцезнаходження ОСОБА_2 та його сина встановлено (а.с. 12).

Згідно витягу з протоколу від 15.11.2013 року № 20 комісія з питань захисту прав дитини при виконкомі Слов'янської міської ради з питань встановлення днів зустрічей вбачається, що позивачу встановлено дні зустрічей з його сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, кожна середа з 16.00 до 08.00 наступного дня, а також кожна субота з 10.00 год. до 18.00 год. у відсутності матері дитини (а.с. 13).

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно пунктам 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинутина інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Суд першої інстанції на зазначені норми права належної уваги не звернув та приймаючи рішення по справі належним чином не врахував саме інтереси дитини.

Положення про рівність прав та обов'язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Визначаючи певний спосіб і порядок участі батька у вихованні і особистому спілкуванні з сином, суд першої інстанції належним чином не з'ясував, все обставини справи, а саме не витребував та не дослідив висновок органу опіки та піклування управляння служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харьківської міської ради за місце проживання дитини, що є обов'язковим за даною категорію справ.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 09 січня 2019 року зазначений висновок було витребувано та досліджено в судовому засіданні.

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харьківської міської ради від 17.01.2019 року, і інтересах дитини, Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за недоцільне встановлення порядку участі батька, ОСОБА_1, у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також матеріали справи містять витягу з протоколу від 15.11.2013 року № 20 комісія з питань захисту прав дитини при виконкомі Слов'янської міської ради з питань встановлення днів зустрічей вбачається, що позивачу встановлено дні зустрічей з його сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, кожна середа з 16.00 до 08.00 наступного дня, а також кожна субота з 10.00 год. до 18.00 год. у відсутності матері дитини (а.с. 13).

Як вбачається із зазначеного висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харьківської міської ради від 17.01.2019 року, ОСОБА_1 неодноразово запрошувався до Департаменту служб у справах дітей, проте жодного разу не з'являвся, причини неявки не повідомляв. Згідно інформації ДНЗ №34 від 14.12.2017 року, малолітній ОСОБА_3 виховувався у дитсадочку з 01.10.2014 року по 02.06.2016 року, за вказаний період батько дитини, жодного разу до закладу не з'являвся, у виховних заходах участь не барв, не цікавився станом здоров'я сина, не здійснював оплату за перебування дитини в дитсадку. Згідно інформації адміністрації Харківської загальноосвітньої шкоди № 68 від 30.03.2018 року, де навчається ОСОБА_3 в 2-Б класі, батько дитини жодного разу не спілкувався з вчителями, не приводив та не забирав сина із шкоди. Згідно з вимогами ст. 171 СК України біло проведено співбесіді з малолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина пояснила, що не хоче бачитись із батьком. Мати дитини, ОСОБА_2 ї особисто пояснила, що син тривалий час мешкає з нею, батько з ним не спілкується, допомоги не надає, в період спільного проживання ОСОБА_1 поводив себе агресивно, неадекватно, у зв'язку з чим син його боїться.

Також згідно висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харьківської міської ради від 27.06.2018 року, в інтересах дитини, департамент служб у справах дітей Харьківської міської ради, як представник органу опіки та піклування , вважає за доцільне визначити місце проживання, малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю, ОСОБА_2

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1, був обізнаний де проживає його дитина, що підтверджено листом начальника Слов'янського ГО ГУМВД України в Донецькій області від 06.06.2015 року (а.с.12).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

Позивачем на надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідачка чинить йому перешкоду у спілкуванні з дитиною, навпаки матеріали справи містять докази того, що батько сам не проявляє інтересу до дитини, дитина не бажає з ним бачитись, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Враховуючи зазначене колегія судді приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визначити способи його участі у спілкуванні з сином та його вихованні у вигляді систематичних побачень з понеділка до п'ятниці з 15 години до 18 години щотижнево за місцем навчання, мешкання або перебування дитини, першу половину літніх канікул перебування з батьком, другу з матір'ю, безперешкодне спілкування без обмеження у часі з сином за телефоном та іншими способами зв'язку, якщо святкові дні припадають на день побачення позивача з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком, у день його побачення із сином він має право забирати його із школи або з дому особисто, зобов'язання відповідачки за два дні до його зустрічі із сином повідомляти йому точну адресу перебування, навчання, проживання дитини, а у разі будь яких змін, то повідомляти його особисто на наступний день таких змін, та стягнення моральної шкоди, слід відмовити.

Відповідно до частини 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частиною 1,2 п.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються : у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки правові підстави для задоволення позову відсутні, то і відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб: комісії з питань захисту прав дитини Слов'янської міської ради, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод відносно участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: І.О. Дундар

О.І. Корчиста