Житомирський апеляційний суд
Справа №277/767/16-ц Головуючий у 1-й інст. Прищепа Т. П.
Категорія 47 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.,

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.,

з участю прокурора

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області

на ухвалу судді Ємільчинського районного суду Житомирської області Прищепи Т.П. від 19 вересня 2018 року

у цивільній справі №277/767/16 за позовною заявою заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Барашівської сільської ради Ємільчинського району до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року заступник прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Житомирській області), третя особа - ОСОБА_3, про визнання наказу недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 26 серпня 2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 на території Ємільчинського району Житомирської області за межами населеного пункту Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області. Передача земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 проведена без агрохімічного паспорта земельної ділянки. Відповідно до положень чинного законодавства надання агрохімічного паспорта земельної ділянки для затвердження проекту землеустрою є обов'язковим. Позивач вважає, що надання земельної ділянки без розроблення агрохімічного паспорта земельної ділянки є порушенням закону.

На підставі викладеного заступник прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області просив визнати недійсним наказ ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 26 серпня 2014 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 на території Ємільчинського району Житомирської області за межами населеного пункту Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 18 січня 2017 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від від 06.04.2017 року, позов задоволено. Визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 26 серпня 2014 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність ОСОБА_3 на території Ємільчинського району Житомирської області за межами населеного пункту Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області.

Постановою Верховного Суду від 13.06.2018 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Вказана постанова мотивована тим, що суди при вирішенні спору по суті, не визначили коло осіб, права та інтереси яких можуть бути вирішені (порушені) даним спором. Зокрема місцевий суд не сприяв залученню ОСОБА_3 до участі у справі в якості співвідповідача, не визначилися із юрисдикцією спору, отже не розглянули спір по суті відповідно до закону компетентним судом.

Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2018 року відмовлено у відкритті провадження по справі та роз'яснено позивачу його право звернутися з даним позовом в порядку адміністративного судочинства до Житомирського окружного адміністративного суду. При цьому суд керувався положеннями п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема зазначає, що спір носить приватно-правовий характер, оскільки стосується набуття права власності фізичною особою на земельну ділянку, а відтак справа повинна розглядатися судом загальної юрисдикції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Дійшовши висновку, що існує спір щодо набуття права власності фізичною особою на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив із того, що розгляд справи повинен здійснюватися за правилами адміністративного судочинства та відмовив у відкритті провадження у справі.

Колегія судів апеляційного суду не погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Разом з тим, згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за п.1 ч.1 ст.19 КАС України вказано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є суб'єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

При цьому визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами другою та третьою статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 ЗК України. При цьому порядок паювання земель та виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) установлено відповідно Указом Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» і Законом України від 5 червня 2003 року №899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Таким чином, рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Ураховуючи, що позивач звернувся до Ємільчинського районного суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 26 серпня 2014 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 на території Ємільчинського району Житомирської області за межами населеного пункту Барашівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області, такий спір є приватноправовим і за суб'єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов'язки цієї фізичної особи.

При цьому, встановивши, що предмет спору безпосередньо стосується прав і обов'язків такої фізичної особи та існує спір щодо набуття права власності фізичною особою на земельну ділянку, про що зазначено і у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року, судом не вжито заходів щодо залучення ОСОБА_3 в якості відповідача по справі, а не зазначення позивачем під час подання позову його як відповідача та відсутність реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за ним, не можуть бути підставою для розгляду спору адміністративними судами.

Таким чином, при визначенні предметної та/або суб'єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, колегія суддів вважає, що відмовивши у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про підвідомчість спору адміністративному суду, позбавивши таким чином позивача скористатися своїми процесуальними правами згідно вимог ЦПК України.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із порушенням норм чинного цивільного процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259,268,367,368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задовольнити.

Ухвалу судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2018 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено 24.01.2019 року.