Справа № 204/4793/15-ц
Провадження № 2/204/4/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_8

за участю представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, зобов`язання виконати певні дії, стягнення грошових коштів, відшкодування матеріальної шкоди, -

В С ТА Н О В И В:

У липні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , яку останній раз уточнив 2 квітня 2019 року та остаточно просив: усунути перешкоду у користуванні власністю шляхом знесення самочинно збудованої прибудови на межі дільники, де розташована кв. АДРЕСА_1 за рахунок ОСОБА_5 ; усунути перешкоду у користуванні власністю шляхом знесення, знищення двох вигрібних каналізаційних ям, які знаходяться впритул паркану позивача ОСОБА_4 на межі ділянки, де розташована кв. АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_5 на його користь суму спричиненої матеріальної шкоди: вартість реставрації декоративної штукатурки та фонтану у розмірі 3 667 грн., вартість монтажу металоконструкцій у розмірі 29 696 грн., вартість озеленіння у розмірі 6 723 грн., а всього 40 086 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову вказав, що на підставі договору дарування від 26.10.2010 року, укладеного між ним та ОСОБА_6 , посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 955, йому належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідач, з гаражу літ. 3, який було узаконено та який раніше був сараєм, збудував будинок без дозвільних документів та без документів на земельну ділянку, яка знаходиться у комунальній власності. На неодноразові попередження та прохання припинити здійснювати будівництво на межі ділянок та прибрати стіну відповідач не реагував, чим підтвердив відсутність реального наміру припинити свої незаконні дії. Такими діями відповідач порушує правила добросусідства. Відповідач створив такі умови, які завдають незручностей позивачу: затінюється ділянка позивача; стічні атмосферні опади стікають на зливи будинку, потім на паркан, а потім на частину земельної ділянки позивача; ці стічні опади порушують цілісність паркану та брущатки; утворюються неприємні запахи від каналізаційних вигрібних ям. Земельна ділянка, на якій розташований паркан та забудова відповідача перебуває в фактичному землекористуванні, тобто земля не належить сторонам ні на праві власності, ні на праві оренди. Паркан з бетону належить позивачу, таким чином дії відповідача щодо руйнування частини цього паркану та незаконного будівництва впритул до паркану позивач вважає незаконними. Відповідач самочинно, без отримання як земельної ділянки в користування, так і дозвільних документів на будівництво, розпочав будівництво будинку впритул паркану. Спірна прибудова є самочинним будівництвом, оскільки збудована без відповідних документів, які дають право на виконання будівельних робіт, чи належно затвердженого проекту. Згідно незалежної оцінки, вартість майнової шкоди, спричиненої власнику домоволодіння по АДРЕСА_1 , вартість реставрації декоративної штукатурки та фонтану становить 3 667 грн., вартість монтажу металоконструкцій становить 29 696 грн., вартість озеленіння - 6 723 грн., а всього 40 086 грн. Крім того, позивач був вимушений звернутись за правовою допомогою до адвоката та у зв`язку з цим ним було сплачено за правову допомогу 5 000 грн. Тому вирішив звернутися до суду з даним позовом.

31 січня 2017 року від представника відповідача - ОСОБА_7 до суду надійшло письмове заперечення на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. В дійсності, відповідач не є сусідом позивача. Дані будинки не граничать один з одним, так як це різні двори, а саме 55А и 53. Відстань від будинку відповідача до будинку ОСОБА_4 є великою, також їх будинки відокремленні один від одного рядом інших будинків, які відокремлюють будинок АДРЕСА_1 . Звертає також увагу, що ОСОБА_4 зареєстрований та проживає в Самарському районі, а за адресою: АДРЕСА_1 проживають квартиронаймачі. Жодного відношення до квартири або двору позивача він не має. Право власності на будинок АДРЕСА_1 видане у 1998 році, будинок стоїть давно, ніякого нового будівництва немає, земельна ділянка приватизована, також домоволодіння № НОМЕР_4 а не поділяє сусідні земельні ділянки, так як відтань між ними велика.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_8 позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування квартири від 26 жовтня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 955 (т. 1, а.с. 3).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07 липня 2015 року відповідач ОСОБА_5 є власником будинку АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 33-34).

Під час розгляду справи стороною відповідача було також визнано, що відповідач ОСОБА_5 дійсно проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 власності ОСОБА_5 перебуває також земельна ділянка площею 0,0344 га, кадастровий номер :07:406:0003 , розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, з Плану-схеми земельної ділянки та прилеглої території за адресою: АДРЕСА_1 , а.с. 160) вбачається, що кадастрові межі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0344 га, яка знаходиться у власності ОСОБА_5 , не межують з квартирою АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності позивача ОСОБА_4 .

В уточненій позовній заяві позивачем зазначено, що відповідач без відповідних дозвільних документів на проведення будівельних робіт самочинно збудував будинок на земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , впритул паркану позивача, спричинивши позивачу як власнику квартири АДРЕСА_1 матеріальну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з цим, відповідач заперечує факт здійснення ним будь-якого будівництва на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1787 кв.м. та межує з домоволодінням АДРЕСА_1 .

При цьому, згідно Акта ідеальних часток від 12 березня 2002 року, затвердженого начальником Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що станом на 12.03.2002 року домоволодіння АДРЕСА_1 з чотирьох житлових будинків літ . А- І, Б- І , В-І, Г-І та господарчих будівель та споруд. Громадянину ОСОБА_11 належить 3/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться 2/100 частин домоволодіння; за ОСОБА_12 (померлою) числиться 5/100 частин домоволодіння (частка не перереєстрована), фактично - 3/100 частин домоволодіння; ОСОБА_5 належить 8/100 частин домоволодіння (частка не перереєстрована), а у фактичному користуванні знаходиться: у житловому будинку літ. Б-І квартира № 8 , яка складається з приміщень 8-І, 8-2, 8-3, сіни б 1 -І , ганок б2, 1/10 воріт № 6, 1/10 огорожі № 7, огорожа № 9, хвіртка № 10, що складає 7/100 частин домоволодіння; ОСОБА_13 належить 12/100 частин домоволодіння (частка не перереєстрована), а у фактичному користуванні знаходиться 8/100 частин домоволодіння; ОСОБА_14 належить 10/100 частин домоволодіння (частка не перереєстрована), а у фактичному користуванні знаходиться 6/100 частин домоволодіння; за ОСОБА_15 (померлою) зареєстровано 11/100 частин домоволодіння (частка не перереєстрована), фактично - 10/100 частин домоволодіння; ОСОБА_16 належить 9/100 частин домоволодіння (частка не перереєстрована), а у фактичному користуванні знаходиться: в житловому будинку літ. В-І квартира № 7 , сіни в ' '-І, сіни в 3 -І, навіс Р, 1/10 воріт № 6, 1/10 огорожі № 7, Ѕ огорожі № 8, мостіння І , що складає 6/100 частин домоволодіння; ОСОБА_17 належить 29/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться 28 / 100 частин домоволодіння; ОСОБА_18 належить 6/100 частин домоволодіння (частка не перереєстрована), а у фактичному користуванні знаходиться 21 /100 частина домоволодіння; ОСОБА_19 належить 9/100 частин домоволодіння, а у фактичному користуванні знаходиться 9/100 частин домоволодіння. У вказаному акті ідеальних часток також зазначено, що частки змінились у зв`язку з тим, що: ОСОБА_11 самовільно побудував прибудову А1- І та переобладнав у житловому будинку А-І приміщення І-2 із кухні у житлову площею 10,4 кв.м.; ОСОБА_15 самовільно побудувала житлову прибудову В2- І ; ОСОБА_14 самовільно переобладнала сарай 0 в гараж; ОСОБА_16 самовільно переобладнала сарай 3 в гараж; ОСОБА_21 по дозволу РВК № 193/7 від 22.07.1994 року побудувала прибудови Г3-І і Г 4 -І ; ОСОБА_22 самовільно переобладнала приміщення 9-3 площею 10,1 кв.м. із кухні у житлову.

Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради було узаконено будівлю, зазначену на плані земельної ділянки під літ. В2-І як прибудова по АДРЕСА_1 за ОСОБА_15 (померлою), а також затверджено Акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 і призначено від всього домоволодіння: за ОСОБА_11 - 2/100 частки; за ОСОБА_12 (померлою) - 3/100 частки; за ОСОБА_5 - 7/100 частки; за ОСОБА_13 - 8/100 частки; за ОСОБА_14 - 8/100 частки; за ОСОБА_15 (померлою) - 10/100 частки; за ОСОБА_16 - 6/100 частки; за ОСОБА_17 - 28/100 частки; за ОСОБА_18 - 21/100 частки; за ОСОБА_19 - 9/100 частки.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 128870905 від 25.06.2018 року вбачається, що домоволодіння АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна - 1564429) зареєстровано за наступними особами: ОСОБА_23 - 10/100 частин, ОСОБА_24 - 28/100 частин, ОСОБА_16 - 6/100 частин.

Судом також встановлено, що 6/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належало матері відповідача - ОСОБА_16 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Виконавчим комітетом Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_16 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 28 липня 2011 року, актовий запис 5250. Після смерті ОСОБА_16 заяву про прийняття спадщини за заповітом подав ОСОБА_5 , у зв`язку з чим у Третій дніпропетровській державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу № 561/2011 від 10 серпня 2011 року, копія якої міститься в матеріалах справи. На теперішній час триває процедура видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належить декільком особам на праві спільної часткової власності.

При цьому, жодних доказів того, що на теперішній час за відповідачем ОСОБА_5 у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на будь-яку частину домоволодіння АДРЕСА_1 , стороною позивача суду не надано, а суд, згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, не може збирати докази щодо предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу, що вищевказаний Акт ідеальних часток не є належним, достовірним та достатнім доказом для підтвердження того, що ОСОБА_5 на теперішній час належить на праві власності будь-яка частина домоволодіння АДРЕСА_1 . Акт ідеальних часток не є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на частину домоволодіння, більш того вказаний акт ідеальних часток датований ще 12 березня 2002 року.

Згідно положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі.

Судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 між співвласниками в натурі не поділено.

При цьому, земельна ділянка площею 1787 кв.м., на якій знаходиться домоволодіння АДРЕСА_1 , співвласникам вказаного домоволодіння на праві власності не належить, а перебуває у їх користуванні.

Як вже було зазначено вище, відповідач заперечує факт здійснення ним будь-якого будівництва на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , та як наслідок і факт завдання будь-яких матеріальних збитків позивачу.

Оскільки вказаний факт заперечується та не визнається відповідачем, то саме на позивача покладений тягар доведення перед судом даного факту, та надання суду належних та допустимих доказів в обґрунтування його переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Разом з цим, позивач не надав суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що саме відповідач ОСОБА_5 , а не інші співвласники домоволодіння АДРЕСА_1 , збудував за вказаною адресою будинок впритул паркану позивача ОСОБА_4 , спричинивши останньому матеріальну шкоду.

При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_4 не доведено перед судом, що його законні права та інтереси були порушені саме відповідачем ОСОБА_5 , а не іншими співвласники домоволодіння АДРЕСА_1 .

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи чи законні інтереси осіб, при доведеності того, що саме визначений позивачем відповідач порушив ці права. Обов`язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншою особою, і цією особою має бути саме той суб`єкт, який вказаний у позовній заяві Відповідачем, оскільки суд не може самостійно змінювати відповідача без наявності відповідної заяви про це від позивача.

Однак, заяв або клопотань про залучення до справи в якості співвідповідачів співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_8 до суду не подавали, а суд позбавлений можливості без відповідного клопотання сторони позивача залучати до участі у справі співвідповідачів.

За таких обставин, оскільки позивачем перед судом не доведено, що саме відповідач ОСОБА_5 , а не інші співвласники домоволодіння АДРЕСА_1 , збудував за вказаною адресою будинок впритул паркану позивача ОСОБА_4 , спричинивши останньому матеріальну шкоду, тобто позивачем не доведено, що його законні права та інтереси були порушені саме відповідачем ОСОБА_5 , з урахуванням того, що судовому захисту підлягають порушені права при доведеності того, що саме визначений позивачем відповідач порушив ці права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 , пред`явлені до ОСОБА_5 не підлягають задоволенню, оскільки вони є недоведеними.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

На підставі ст.ст. 15, 356, 358 ЦК України та керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 76-81, 128, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_17 ) до ОСОБА_5 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, зобов`язання виконати певні дії, стягнення грошових коштів, відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т. О. Дубіжанська