Справа №442/8316/18
Провадження №2/442/282/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

28 березня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання житлового будинку з добудовою об'єктом правом спільної сумісної власності колишнього подружжя та визнання права власності на частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, -

встановив :

05.12.2018 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила про визнання житлового будинку з добудовою ( об'єктом незавершеного будівництва) по АДРЕСА_2, загальною площею 166 кв.м., житловою площею 67,4 кв.м., об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як колишнього подружжя, у якому визначити ідеальну частку ОСОБА_1 в розмірі ѕ частин, ідеальну частку ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини без проведення реального поділу і залишити зазначене нерухоме майно у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнання частково недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 виданого Дрогобицьким районним відділом земельних ресурсів 07.12.2006, а саме в частині права власності останнього на ѕ ідеальні частини земельної ділянки, загальною площею 0,2179 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 ( кадастровий номер: НОМЕР_4), яка відповідає її, ОСОБА_1, ідеальній частці в розмірі ѕ у даному житловому будинку. Визнання її ОСОБА_1 права власності на ѕ ідеальні частини земельної ділянки, загальною площею 0,2179 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2, які відповідають її, ОСОБА_1, ѕ ідеальній частці в зазначеному житловому будинку, залишивши у власності ОСОБА_2 1/4 частину зазначеної земельної ділянки, що відповідає 1/4 ідеальній частці у житловому будинку АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову покликається на те, що 16.11.2000 вона уклала шлюб із ОСОБА_2 і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4.

03.03.2003 вона фактично продала квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_13, проживаючій в АДРЕСА_4, хоча угоду, з метою економії коштів на послуги нотаріуса і т.п., за погодженням із іншою стороною вони оформили договором дарування, а не купівлі-продажу.

В свою чергу за виручені кошти 14.04.2003 вона та відповідач ОСОБА_2 придбали спірний будинок АДРЕСА_2.

З часу одруження і до моменту придбання спірного будинку відповідач ОСОБА_2 не працював і особистими коштами не володів.

В той самий час, вона працювала і несла основний тягар утримання сім'ї, що підтверджується даними трудової книжки, а також довідкою ГУ ПФУ у Львівській області.

При цьому, знову ж таки з метою економії коштів на послуги нотаріуса, за погодженням з нею, а також з власником - ОСОБА_6, зазначену угоду вони оформили договором дарування, коли ОСОБА_6 подарувала спірний будинок ОСОБА_2

Згідно з технічного паспорту станом на 12.12.2002 загальна площа житлового будинку АДРЕСА_2 складала 57,3 кв.м., житлова -31,6 кв.м., а балансова вартість становила 26 432 грн., інвентаризаційна вартість -13044 грн.

З договору дарування житлового будинку, посвідченого 14.03.2003 державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Мойсеєнко В.П., на момент його укладення ОСОБА_2, як і вона, ще фактично проживали у квартирі АДРЕСА_3. Зазначена фактична обставина є доказом того, що після реалізації квартири АДРЕСА_3, яка являється її ОСОБА_1 особистою власністю, вона та відповідач, в зв'язку із відсутністю у них іншого житла продовжували проживати у ній нетривалий проміжок часу, а саме до придбання за ці кошти спірного будинку. Вказану обставину може підтвердити ОСОБА_6, яка для неї і ОСОБА_2 є чужою людиною, у неї не було жодних причин дарувати свій будинок ОСОБА_2

При цьому, вона погодилась на реєстрацію права власності на спірний будинок за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, усвідомлюючи, що даний будинок стане особистою власністю відповідача, оскільки вони являлись однією сім'єю, у них була спільна дитина і вона повністю довіряла ОСОБА_2 Незаперечним доказом зазначеної фактичної обставини є те, що 21.10.2015 ОСОБА_2 надав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д., якою уповноважив її представляти його інтереси з питань, пов'язаних із здійсненням будівництва, введення в експлуатацію та реєстрації права власності на спірний будинок.

03.04.2003 у спірному будинку було зареєстровано її та відповідача ОСОБА_2, їхню доньку ОСОБА_4

Оскільки спірний будинок знаходився в особистій власності ОСОБА_2, то 07.12.2006 саме за ним було зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0, 2178 га для обслуговування зазначеного будинку.

Одночасно, вона погодилась відчужити належну їй на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_3 і за усі виручені кошти купити старий будинок, оскільки вони з ОСОБА_2 планували здійснити його реконструкцію шляхом добудови, після завершення будівництва зареєструвати право власності уже на реконструйований будинок за нею та ОСОБА_2

Лише 21.07.2015 було виготовлено Будівельний паспорт на вказаний будинок, а 18.11.2015 Департаментом ДАБІ України зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а саме реконструкцію житлового будинку з добудовою. Оскільки власником спірного будинку був формально зареєстрований ОСОБА_2, то відповідно він і набув статусу генерального підрядника.

Одночасно, 21.10.2015 ОСОБА_2 надав їй довіреність, якою уповноважив представляти її його інтереси, зокрема, що стосується узаконення, введення в експлуатацію та реєстрацію права власності на спірний будинок. Довіреність дійсна до 21.10.2018.

Тому вона уклала договір із ОСОБА_9 на виконання будівельних робіт, виготовила та затвердила 12.10.2015 локальний кошторис, організувала придбання і доставку будівельних матеріалів та проведення будівельних робіт з добудови існуючого житлового будинку, оформила довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, підсумкові відомості ресурсів за листопад 2015 року, травень 2016 року та акти приймання виконаних будівельних робіт від 30.11.2015, 02.06.2016, 01.11.2016.

При цьому, реконструкція існуючого спірного будинку проводилась в основному за її та кошти її родини, оскільки з 2013 ОСОБА_2 перестав цікавитись сім'єю та її проблемами. Багато допомагала її мати та брати, які надавали їй кошти і в усьому допомагали, що підтверджується розписками про позику коштів від 01.01.2018 та 10.02.2016 загалом на 8000 дол. США. При цьому, розписками безпосереднього виконавця будівельних робіт - ОСОБА_9 від 05.12.2015, 03.06.2016, 02.11.2016, які є в її розпорядженні, підтверджується саме факт здійснення саме нею оплати за виконанні будівельні роботи впродовж часу з жовтня 2015 по листопад 2016, а всього на загальну суму 41900 грн.

Звертає увагу, що 02.10.2012 рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області було вирішено стягувати з відповідача аліменти на доньку. Однак, таке було звернуто до виконання лише 16.04.2018 і по даний час він не приймає будь-якої участі в утриманні дитини.

Крім того, згадані вище обставини з приводу того, що спірний будинок був придбаний практично за її кошти і його подальша реконструкція з добудовою також здійснювалась за рахунок її коштів свідчить про те, що весною 2016 року ОСОБА_2 надав свою згоду подарувати будинок їхній дочці ОСОБА_4.

04.10.2016 рішенням Дрогобицького міськрайонного суду шлюб між нею та відповідачем було розірвано. При цьому з жовтня 2015 нею було розпочато реконструкцію спірного будинку , яка була завершена у жовтні 2016 і станом на 12.06.2018 зведено добудову, внаслідок чого загальна площа спірного будинку збільшилась з 57,3 кв.м. до 166 кв.м., житлова площа збільшилась з 31,6 кв.м. до 98,6 кв.м., площа допоміжних приміщень збільшилась з 25,7 кв.м. до 67,4 кв.м., тобто площа спірного будинку та вартість його приміщень збільшилась суттєво.

Позивач та адвокат Крамар Ю.М. у вступному слові вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позові.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, причин своєї неявки не повідомляв, однак належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи за останньою відомою судові адресою. Суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Суд, вислухавши вступне слово позивача, перевіривши матеріли справи, безпосередньо дослідивши докази, дійшов висновку, що позов слід задоволити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.10.2016 у справі №442/6087/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який було зареєстровано 16.11.2000, розірвано. Разом з тим, таким рішенням також встановлено, що від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4.

Відповідно до договору дарування, посвідченого 06.10.2000 державним нотаріусом Дрогобицької державної нотаріальної контори Мойсеєнком В.П. ОСОБА_1 стала власником кватири АДРЕСА_3.

Таку квартиру ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_13 за договором дарування, посвідченим 03.03.2003 державним нотаріусом Стебницької державної нотаріальної контори ОСОБА_14

Згідно з договором дарування, посвідченого 14.03.2003 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Мойсеєнко В.П. ОСОБА_2 набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_2 згідно рішення 29 сесії Доброгостівської сільської ради №559 від 01.04.2014). Цей дерев'яний житловий будинок літ. «А-1», на той час, складався з двох кімнат житловою площею 31,6 кв.м. та однієї кухні, розташований на землях Доброгостівської сільської ради. До будинку відносяться такі господарські будівлі : три дерев'яні сараї літ. Б,В, Г, металева огорожа літ.1, дерев'яна вбиральня літ. Д, колодязь бетонний літ.к.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.12.2006, серія НОМЕР_5, виданого на підставі рішення Доброгостівської сільської ради від 23.06.1995. ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2178 га. з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що по АДРЕСА_2.

Згідно з даними будинкової книги у спірному будинку з 03.04.2003 зареєстровані сторони та їхня донька ОСОБА_4

Відповідно до даних технічного паспорта КП ЛОР Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експерної оцінки на спірний будинок, виданого на ім'я ОСОБА_2, загальна площа будинку становить 57,3 кв.м., житлова 31,6 кв.м.

Згідно з висновком про вартість будинку, наданого ТОВ « Експерт ін» оціночна вартість станом на 13.09.2016 становить 28815 грн. без ПДВ.

18.11.2015 в Департаменті ДАБІ у Львівській області було зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а саме реконструкцію спірного житлового будинку з добудовою.

Відповідно до довіреності, посвідченої 21.10.2015 приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д. ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси, зокрема, що стосуються актів, рішень, дозволів, необхідних технічних умов на підключення умов на підключення інженерних комунікацій, проектів, на проведення ремонтних робіт, перепланування, переобладнання, реконструкцію, узаконення, введення в експлуатацію належного йому майна, оформлення на його ім'я та отримання необхідних правовстановлюючих документів на будь-яке належне йому майно та земельні ділянки.

Згідно з розпискою від 01.11.2015 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_16 3000 дол. США в якості позики для здійснення добудови до АДРЕСА_2, які зобов'язалась повернути до 01.01.2019. А за розпискою від 10.02.2016 вона отримала кошти від ОСОБА_17 5000 дол. США в якості позики також для здійснення добудови до вищевказаного будинку,такі зобов'язується повернути до 01.01.2020. Вказані розписки не визнанні недійсними.

Так, згідно даних трудової книжки ОСОБА_1 від 02.08.1993 в період здійснення будівництва спірного будинку працювала, а також отримувала допомогу по безробіттю.

Згідно локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1 на добудову вказаного житлового будинку станом на 12.10.2015 становить 325391,77 грн.

Договір на виконання будівельних робіт, що стосувались спірного будинку, 26.10.2015 було укладено з ОСОБА_1, яка діяла від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_9 Виконанні роботи за відповідним актом за листопад 2015 також прийняла ОСОБА_1, в подальшому за травень 2016

За розпискою від 05.12.2015 ОСОБА_9 прийняв від ОСОБА_1 в якості винагороди за виконанні роботи на суму 11000 грн. згідно з актом приймання виконаних будівельних робіт, а за розпискою від 02.11.2016 - 10900 грн.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних споруд, затвердженого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_18 17.09.2018, житловий будинок АДРЕСА_2, після проведеної реконструкції з прибудовою житлових приміщень повністю відповідає державним будівельним нормам і правилам та вимогам надійності для подальшої безпечної експлуатації. Конструктивна схема будівлі забезпечує його міцність та стійкість.

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого 12.06.2018 ФОП ОСОБА_19 загальна площа житлового будинку становить 166 кв.м., житлова 98,6 кв.м., а допоміжна 67,4 кв.м.

Згідно з звітом, наданим ФОП ОСОБА_20 ринкова вартість реконструйованого житлового будинку станом на 15.06.2018 становить 158 340 грн.

Розпорядженням Дрогобицької районної державної адміністрації від 16.05.2018 надано неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл на прийняття в дар ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_2 Дрогобицького району та ѕ частини земельної ділянки, кадастровий номер : НОМЕР_4 за цією ж адресою, за згодою матері ОСОБА_1, батька ОСОБА_2, за розпорядженням №95 також вирішено надати дозвіл ОСОБА_4 прийняти в дар житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку 0,2179 га. Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за тією ж адресою, за згодою батьків.

Також, суд бере до уваги те, що позивач самостійно приймає участь у вихованні та в утриманні дочки ОСОБА_4, а у відповідача згідно даних Управління обслуговування громадян Дрогобицького відділу обслуговування громадян ( сервісний центр) від 22.12.2018 №6396106.03-24 згідно з даними Державного реєстру застрахованих осіб наявні відомості щодо нарахованої заробітної плати на ОСОБА_2 за період 01.12.2001 по 31.12.2006 ( 995 грн.).

Суд також надає віри показам свідків : ОСОБА_17, ОСОБА_9,ОСОБА_4, ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_22, ОСОБА_23, які суду показали, що саме ОСОБА_1 одна приймала участь в реконструкції спірного будинку, зокрема займалась матеріальною стороною та організацією такої реконструкції. Кошти позивач позичала в ОСОБА_17 та ОСОБА_16 Також гроші, отримані з відчуження квартири, що в м. Стебнику, незважаючи, що таке було оформлене договором дарування, відбувся договір купівлі-продажу, вклала в придбання та реконструкцію спірного будинку. Спірний будинок формально був придбаний за договором дарування на ім'я відповідача з метою економії коштів.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",майно, яке належало одному із подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеного при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Згідно ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначеними нормами визначено, що майно набуте подружжям за час їх шлюбу та істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя є спільною сумісною власністю за відсутності спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю.

У разі виникнення спору між подружжям щодо цього майна за наявності посилання другим із подружжя у внесенні ним трудових або грошових витрат, таке майно може бути визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя лише за рішенням суду.

Для застосування передбачених зазначеною нормою правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Також, відповідно до ст. 332 ЦК України, переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов'язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість. Право власності на рухому річ, створену особою шляхом переробки з матеріалу, що їй не належить, набувається власником матеріалу за його бажанням, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо вартість переробки і створеної нової речі істотно перевищує вартість матеріалу, право власності на нову річ набуває за її бажанням особа, яка здійснила таку переробку. У цьому разі особа, яка здійснила переробку, зобов'язана відшкодувати власникові матеріалу моральну шкоду. Власник матеріалу, який набув право власності на виготовлену з нього річ, зобов'язаний відшкодувати вартість переробки особі, яка її здійснила, якщо інше не встановлено договором.

Також, відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-47цс16 від 7.09.2016 року новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Правовий аналіз статей 60, 63, 69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Спірний будинок реконструйований за час шлюбу фактично за кошти позивачки та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права на 3/4 частину спірного будинку, а за відповідачем ј без проведення реального розподілу.

Схожими за змістом є і правові позиції у справах №6-56цс12 від 20.06.2012 року та №6-2710цс15 від 16.12.2015 року.

Як, також, вбачається із матеріалів справи, відтак визнано, що позивачем за час перебування у шлюбі за її кошти було здійснено реконструкцію будинковолодіння, яке за час шлюбу попередньо відповідач набув у особисту власність за договором дарування. Внаслідок реконструкції будинколодіння значно видозмінилося та на даний час як сам колишній будинок (істотно збільшився в об'ємі), які набув у свою власність відповідач за договором дарування.

Однак, відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Також, як вбачається із технічного паспорта на будинковолодіння (садибний (індивідуальний) житловий будинок), - реконструкція позивачем будинковолодіння належного до цього відповідачу здійснювалась самовільно, без жодних на те рішень відповідних компетентних органів та дозволів на здійснення будівництва, за її кошти.

Відповідно слід вважати, що новостворені в процесі реконструкції та реконструйовані об'єкти не є об'єктами незавершеного будівництва чи незавершеної реконструкції, оскільки такими є лише об'єкти, які створюються, реконструюються у встановленому законом порядку та саме про такі об'єкти та можливість визнання таких об'єктів - об'єктами спільної сумісної власності подружжя та можливість визначення часток у таких йдеться у згаданих постановах Верховного Суду України.

На час набуття ОСОБА_2 вищевказаної земельної ділянки у власність, законом були встановлені правила, відповідно до яких земельні ділянки як такі, що перебували в користуванні громадян, так і ті, що не були раніше в користуванні, надавалися їм за рішеннями, зокрема, органів місцевого самоврядування у власність за відповідними заявами в порядку приватизації; земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, належала до його особистої приватної власності, а не до спільної сумісної власності подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду, належність таких ділянок до спільної сумісної власності подружжя закон не передбачав (п.п. «б», «в», ч. 1 ст. 81 , ч.ч. 1, 2, ч. 3 п.п. «а», «в», ч. 4ст. 116 , ст. 118 ЗК України, ст.ст. 57, 61 СК України).

Земельна ділянка, набута одним із подружжя внаслідок безоплатної передачі її із земель державної або комунальної власності, у тому числі, приватизації, була віднесена до спільної сумісної власності подружжя лише Законом України «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011, що набрав чинності з 09.02.2011 (частина 5 статті 61 СК України). Однак, Законом України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17.12.2012, що набрав чинності з 13.06.2012, частину 5 із статті 61 СК України було виключено, натомість Кодекс було доповнено пунктом 5 частини 1 статті 57 положенням про те, що земельна ділянка, набута одним із подружжя за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України, є особистою приватною власністю відповідного з подружжя.

Таким чином, за спірним будинком, земельна ділянка за цією адресою, надана ОСОБА_2 на підставі рішення органу місцевого самоврядування, набута у приватну власність ОСОБА_2, а також ця будівля і земельна ділянка в розумінні закону та фактично є єдиним цілим (єдиною нерухомою річчю) (ч. 1ст. 181 , ч. 1 ст. 188 ЦК України), тому виданий оскаржуваний Державний акт слід визнати недійсним і визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку відповідно до її частки у спірному будинку, а саме на ѕ ідеальні частини, а за позивачем на ј ідеальну частину, з урахуванням того, що дочці сторін ОСОБА_4 було вирішено надати дозвіл на прийняття в дар ѕ частині спірного будинку і земельної ділянки.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так як, закон, за наявності для того підстав, передбачає можливість визнання майна, придбаного за договором, укладеним одним із подружжя в інтересах сім'ї, майна, яке належало одному з подружжя, але яке за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, за рішенням суду об'єктом спільної сумісної власності подружжя у разі відповідного спору (ч.ч. 1, 3 ст. 61, ч. 1 ст. 62 СК України), позивачем доведено підстави і умови вчинення певного правочину, характеристик майнового об'єкта, покращень об'єкта у відповідний період часу, реальної наявності коштів для придбання, покращення, перебудови майна, придбання будівельних матеріалів, визначення часток у майні з урахуванням змін у ньому. Тому позов підлягає до задоволення повністю.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи положення п.8 ч.1 ст. 264 ЦПК Українизаходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.12.2018 зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача 2813,09 грн. сплаченого судового збору.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суду надано договір про надання правової допомоги від 06.06.2018, укладений між адвокатом Крамором Ю.М. та ОСОБА_1, додатком до договору, акт виконаних робіт на суму 10000 грн., які підлягають стягненню з відповідача у користь позивача.

Заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.12.2018 зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов задоволити.

Визнати житловий будинок з добудовою ( об'єктом незавершеного будівництва) по АДРЕСА_2, загальною площею 166 кв.м., житловою площею 67,4 кв.м., об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як колишнього подружжя, у якому визначити ідеальну частку ОСОБА_1 в розмірі ѕ частин, ідеальну частку ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини без проведення реального поділу і залишити зазначене нерухоме майно у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визначити частково недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 виданий Дрогобицьким районним відділом земельних ресурсів 07.12.2006 на ім'я, а саме в частині права власності останнього на ѕ ідеальні частини земельної ділянки, загальною площею 0,2179 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 (кадастровий номер: НОМЕР_4), яка відповідає її, ОСОБА_1, ідеальній частці в розмірі ѕ у даному житловому будинку.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ѕ ідеальні частини земельної ділянки, загальною площею 0,2179 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2, які відповідають її, ОСОБА_1, ѕ ідеальній частці в зазначеному житловому будинку, залишивши у власності ОСОБА_2 1/4 частину зазначеної земельної ділянки, що відповідає 1/4 ідеальній частці у житловому будинку АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2813,09 грн. сплаченого судового збору та 10 000 грн. витрат на правову допомогу.

Заходи забезпечення позову, вжитті ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.12.2018 зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 05.04.2019.

Сторони :

Позивач: ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2;

Відповідач: ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2.

Суддя Хомик А.П..