Провадження№2-о/235/153/19
Справа №235/1046/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 квітня 2019 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Величко О.В.

при секретарі - Лебеденко В.В.

за участю заявника ОСОБА_1

за участю представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Покровська міська рада Донецької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. В обґрунтування своєї заяви вказала, що 22.12.2018 року помер її вітчим ОСОБА_3, що мешкав за адресою : м. Покровськ, мкр-н Южний, 14/20. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири, що розташована за вищевказаною адресою. Спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_3 немає, оскільки його дружина ОСОБА_4, мати заявниці померла 17.11.2018 року. Оскільки вона проживала разом зі своєю родиною: матірю ОСОБА_5 та вітчимом за адресою: м. Покровськ, мкр-н Южний, 14/20, а постановою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з не підтвердженням факту сумісного проживання разом зі спадкодавцем , заявниця просить встановити факт сумісного проживання її разом з ОСОБА_3 з 10.12.2010 року по день його смерті 22.12.2018 року за адресою: м. Покровськ, мкр-н Южний, 14/20.

В судовому засіданні заявник, представник заявника підтримали заяву, наполягали на її задоволенні.

Представник заінтересованої особи Покровської міської ради в судовому засіданні просили справу слухати у їх відсутності, спір вирішити на розсуд суду.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердили факт сумісного проживання заявниці ОСОБА_1 разом зі своєю родиною ОСОБА_4, ОСОБА_3 з 2010 року по день їх смерті, по грудень 2018 рік.

Суд, вислухавши пояснення заявниці, представника заявниці, свідків ОСОБА_6 ОСОБА_7А, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказ азами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 17.11.2018 року померла мати заявниці ОСОБА_5 ( а. с. 8, 10), а 22.12.2018 року помер її вітчим ОСОБА_3 ( а. с. 9).

Згідно акту, складеного КУ Покровський координаційний комітет самоорганізації населення від 23.01.2019 року ОСОБА_1 проживала разом з матірю ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_3 з 2010 року за адресою: м. Покровськ, мкр-н Южний, 14/20. ( а. с. 14).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді квартири, що розташована за адресою: м. Покровськ, мкр-н Южний, 14/20.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.01.2019 року нотаріусом відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з не підтвердженням факту сумісного проживання заявниці разом зі спадкодавцем на день смерті останнього.( а.с. 18).

З листа приватного нотаріуса ОСОБА_8 від 22.02.2019 року та від 16.03.2019 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1, а після смерті ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. ( а.с. 26,36).

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним повязана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обовязковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наданих суду письмових доказів, показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7, суд вважає доведеним той факт, що заявник ОСОБА_1 проживала разом зі своїм вітчимом ОСОБА_3 за адресою: м. Покровськ, мкр-н Южний, 14/20, з 10.12.2010 року по день його смерті 22.12.2018 року

Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником спадкоємцем четвертої черги ОСОБА_1. права на отримання спадку.

Оскільки інших спадкоємців як встановлено в судовому засіданні не мається, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані заявником вимоги обґрунтованими , які , відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273,293,294,315 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з вітчимом ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_2, з 10.12.2010 року по день його смерті 22.12.2018 року за адресою: м. Покровськ Донецької області, мкр-н Южний, 14/20.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 12.04.2019 року.

Суддя: