ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 січня 2019 року

м.Харків

справа № 638/1557/18

провадження № 22-ц/818/60/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Комунальний заклад охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 липня 2018 року, постановлене під головуванням судді Цвірюка Д.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 06 серпня 2018 року), -

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року Комунальний заклад охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 липня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 252 965,93 грн., а також судовий збір у розмірі 3 794,49 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та вирішити питання судових витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 17.09.2015 року провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Вини відповідача вказаною постановою не встановлено. Разом з тим у діях водія ОСОБА_3 є невідповідність вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходились у причинному зв'язку з подією, що відбулася. Крім того вважає, що позивач не довів реальний розмір збитків, спричинених в результаті ДТП, не надано позивачем доказів фактичного проведення ремонтних робіт пошкодженого автомобілю.

Представник Комунального закладу охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» надав відзив на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 липня 2018 року - залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що доведеною є наявність шкоди, спричиненої ДТП, протиправність дій відповідача та причинний зв'язок між протиправними діями ОСОБА_4 та шкодою, завданою позивачу.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 06 лютого 2015 року на перехресті вул. Новгородській та проспекту Леніна у місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 2109», державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1, та автомобіля швидкої допомоги «Пежо», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який належить позивачеві.

Постановою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 вересня 2015 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_1 у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Разом з тим вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 порушив п. 3.2 Правил дорожнього руху, тому в його діях міститься склад правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП (а.с.9).

Постановою суду апеляційної інстанції від 04 листопада 2015 року постанову судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 вересня 2015 року залишено без змін. Встановлено також, що вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 14 лютого 2015 року, висновком експерта від 15 липня 2015 року та визнана самим ОСОБА_1 У відношенні ОСОБА_3, який керував автомобілем швидкої допомоги «Пежо», державний номер НОМЕР_2, протокол про адміністративне правопорушення не складався, тому у відношенні нього питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не вирішувалось (а.с.10).

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №30 від 14 квітня 2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Пежо», державний номер НОМЕР_2, 2013 року випуску, складає 301 965,93 грн. (а.с.11-16).

Сторонами не заперечується, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СК «Дніпроінмед».

03 лютого 2016 року страховою компанією було сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 49 000 грн. (а.с.60).

Як на підставу позовних вимог Комунальний заклад охорони здоров'я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» вказував, що вина відповідача у ДТП, яка сталася 06 лютого 2015 року, доведена. Страхове відшкодування не покриває розміру збитків. Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 252 965,93 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Вимогами ч. 2 ст. 1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Матеріали справи свідчать про те, що шкода, заподіяна внаслідок ДТП власнику автомобіля «Пежо», державний номер НОМЕР_2, 2013 року випуску, складає 301 965,93 грн., тоді як страховою компанією сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 49 000 грн. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 252 965,93 грн.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання відповідача на те, що його вини у ДТП, яка сталася 06 лютого 2015 року, не встановлено, оскільки постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 17.09.2015 року провадження у справі відносно нього за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв'язку з закінченням строків, - не приймаються колегією суддів до уваги виходячи з наступного.

За змістом п. 4. Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З урахуванням визначених цивільним процесуальним кодексом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу та відповідно до ст.1166 ЦК України саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Сам по собі факт не притягнення винної особи до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільної відповідальності.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена не з його вини, внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не доведено відсутності своєї вини у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 06.02.2015 року.

Під час розгляду адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме: порушення правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, судом була призначена судова автотехнічна експертиза.

Висновком експерта №301/15 від 15.07.2015 року за вихідними даними з пояснень водія ОСОБА_3 встановлено, що в дорожній обстановці, яка мала місце 06.02.2015 року, водій автомобілю ВАЗ 2109 ОСОБА_4 повинен був діяти згідно з вимогами п.п.3.2, 8.7.3е, 8.10 Правил дорожнього руху України, водій автомобілю Peugeot ОСОБА_3 повинен був діяти згідно з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України. У діях водія ОСОБА_4 є невідповідності вимогам п.п.3.2, 8.7.3е, 8.10 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв'язку з подією, що відбулася. Вирішити питання про те, чи маються у діях водія ОСОБА_3 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, та якщо маються, які з них знаходяться у причинному зв'язку з дорожньою пригодою, немає можливості з причин відсутності вихідних даних, вказаних у дослідницькій частині. Технічна можливість запобігти зіткненню для водія автомобіля ВАЗ-2109 ОСОБА_4 визначалася виконанням вимог п.п.3.2, 8.7.3е, 8.10 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких технічних перешкод. Вирішити питання про те, чи мав водій ОСОБА_3 технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, немає можливості з причини відсутності вихідних даних, вказаних у дослідницькій частині висновку.

За вихідними даними з пояснень водія ОСОБА_4 також встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобілю ВАЗ-2109 ОСОБА_4 повинен був діяти згідно з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України. Водій автомобілю Peugeot ОСОБА_3 повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 3.1. 8.7.3е, 8.10 Правил дорожнього руху України. У діях водія ОСОБА_4 немає невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходилися б у причинному зв'язку з подією, що відбулася. У діях водія ОСОБА_3 є невідповідності вимогам п.п.3.1, 8.7.3е, 8.10 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв'язку з подією, що відбулася. У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості запобігти зіткненню виконанням вимог Правил дорожнього руху України. Технічна можливість запобігти зіткненню для водія автомобіля Peugeot ОСОБА_3 визначалася виконанням вимог п.п.3.1, 8.7.3е, 8.10 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких технічних перешкод.

Судом апеляційної інстанції було досліджено адміністративний матеріал про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Зазначений матеріал містить пояснення свідків ДТП - водіїв та пасажирів інших автомобілів, які підтвердили обставини ДТП, як про них вказує водій ОСОБА_3 А саме про те, що сирену автомобілем швидкої допомоги було увімкнено до під'їзду автомобіля «Пежо» до перехрестя, на якому сталася ДТП.

За таких обставин, відповідно до висновку експерта №301/15 від 15.07.2015 року, у діях водія ОСОБА_4 є невідповідність вимогам п.п.3.2, 8.7.3е, 8.10 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходились у причинному зв'язку із ДТП.

Доказів невідповідності дій водія ОСОБА_3 Правилам дорожнього руху України відповідачем суду не надано.

Постановою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 вересня 2015 року та постановою суду апеляційної інстанції від 04 листопада 2015 року встановлено, що ОСОБА_1 порушив п. 3.2 Правил дорожнього руху, тому в його діях міститься склад правопорушення, передбачений ст. 124 КУпАП. У відношенні ОСОБА_3, який керував автомобілем швидкої допомоги «Пежо», державний номер НОМЕР_2, протокол про адміністративне правопорушення не складався, тому у відношенні нього питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не вирішувалось (а.с.9, 10).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ст. 38 КУпАП у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення не звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок ДТП.

Доводи відповідача щодо недоведеності розміру реальних збитків, спричинених в результаті ДТП, оскільки позивачем не надано доказів фактичного проведення ремонтних робіт пошкодженого автомобілю, - також не приймаються до уваги колегією суддів. Матеріали справи містять висновок експертного автотоварознавчого дослідження, яким визначений розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Доказів на спростування зазначеного висновку відповідачем суду не надано.

Тому обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, з урахуванням суми сплаченого страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 24.01.2019 року.