АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року

м. Чернівці

справа № 713/221/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Собчук І.Ю.

позивач ОСОБА_1 товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2018 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Кибич І.А.

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2018 року ОСОБА_1 товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом.

Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором від 6 липня 2006 року в сумі 116 094 гривень 30 копійок, яка складається із боргу за кредитом в сумі 5582 гривень 10 копійок та боргу за відсотками в сумі 110 512 гривень 20 копійок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2018 року в позові відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційний скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що строк позовної давності обчислюється по кожному окремому простроченому платежу та не визначено початок перебігу такого строку.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

5 липня 2006 року ОСОБА_3 підписав заяву про відкриття рахунку та надання банківських послуг (а.с.12).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві (а.с.12).

Позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що на виконання умов договору відповідачу було надано картку №696672 строк якої закінчився 31 липня 2013 року (а.с.11).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 станом на 31 грудня 2017 року банком нараховано борг в сумі 116 094 гривень 30 копійок, який складається із боргу за кредитом в сумі 5582 гривень 10 копійок та боргу за відсотками в сумі 110 512 гривень 20 копійок (а.с.8-11).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, за змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що в позові банку про стягнення боргу, який нарахований банком після закінчення строку дії кредитного договору слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

Згідно пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, N 14 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Згідно пунктів 3.1.1 та 5.4 Правил користування платіжною карткою (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) строк її дії вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначеного щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці.

Отже, строк дії кредитного договору завершився 31 липня 2013 року та після вказаної дати право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося, що є підставою для відмови в позові в звязку з його безпідставністю.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Таку правову позицію Верховний Суд виклав у своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності (а.с.47).

Колегія суддів вважає, що враховуючи вище обставини правильним є висновок суду першої інстанції про відмову в позові у звязку з пропуском строку позовної давності щодо вимог банку про стягнення бору за щомісячними платежами, який виник до 31 липня 2013 року.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що рішення слід скасувати, оскільки суд першої інстанції не визначив початком перебігу строку позовної давності щодо кожного з щомісячних платежів відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи трьохрічний строк позовної давності щодо всіх щомісячних платежів, які відповідач був зобовязаний сплатити до 31 липня 2013 року сплив, оскільки позивач звернувся до суду з позовом тільки 4 лютого 2018 року (а.с 26).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити у мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2018 року змінити у мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 12 квітня 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді М.І. Кулянда

ОСОБА_4