Справа № 159/4951/18
Провадження № 2/159/90/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що з відповідачем у справі перебуває в шлюбі, який зареєстровано 12.09.1997 Любешівським відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис № 12. В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 01.09.2015 ОСОБА_3 навчається в Ковельському медичному коледжі на контрактній основі. Витрати з оплати навчання сина позивач несе самостійно. Батько дитини ОСОБА_2 офіційно не працює, однак має брати участь в додаткових витратах на дитину, повязаних з оплатою його навчання. З посиланням на норми ст. 185 СК України, просила стягнути з відповідача в її користь додаткові витрати на навчання сина в сумі 11177 гривень.

Позивач в судове засідання не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відзив на позовну заяву. З поданого відповідачем відзиву на позов вбачається, що відповідач позов не визнає та просить в задоволенні позову відмовити.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копією свідоцтва про народження.

Згідно довідки, ОСОБА_3 є студентом четвертого курсу денного відділу фельдшерської спеціальності Ковельського медичного коледжу. Навчається з 01.09.2015 на контрактних умовах, закінчує навчання 30.06.2019.

Позивач в поданій позовній заяві вказує, що 12.05.2016 нею сплачено кошти на навчання сина в сумі 8700 гривень, 30.06.2017 сплачено кошти на навчання в сумі 4350 гривень, 13.02.2018 сплачено кошти в сумі 4350 гривень на навчання та 23.06.2018 сплачено 4925 гривень за навчання сина. Загальна сума коштів, яка була сплачена позивачем складає 22325 гривень.

Посилаючись на норми ст. 185 СК України, яка регламентує, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), просила стягнути з відповідача в її користь кошти в сумі 11177 гривень.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Виходячи з системного аналізу положень ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Оскільки син сторін досяг повноліття, має повних 18 років, відтак підстав для застосування ст. 185 СК України відсутні, оскільки дана норма підлягає застосуванню щодо дитини, тобто малолітньої та неповнолітньої особи (до 18 років).

Дитиною є особа яка не досягла 18 років (ч. 1 ст. 6 СК України).

Фізична особа, яка досягла 18 років, - є повнолітньою особою.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Таких висновків дійшли Верховний Суд України і Верховний Суд у постановах № 6-1296цс15 та № 61-1717св18.

Тобто, правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину, передбачені ст. 185 СК України, не може бути розповсюджені на права між повнолітньою дитиною та її батьками.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог щодо стягнення додаткових витрат у вигляді фактично понесених витрат на оплату навчання в сумі 11177 грн. слід відмовити з огляду на те, що вони по своїй суті не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, оскільки не пов'язані із особливими обставинами, зумовлених певними якостями дитини, її стану здоров'я чи іншими винятковими ситуаціями, а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини.

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 141, 258-259, 265 ЦПК України, на підставі ст.ст. 185, 199 Сімейного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, яка продовжує навчання відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасники справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано головуючим 28.01.2019.

Головуючий:ОСОБА_4