П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року місто Маріуполь

справа № 241/1695/17

провадження № 22-ц/804/14/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Мироненко І.П.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 на заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області у складі судді Демочко Д.О. від 15 серпня 2018 року

в с т а н о в и в :

21 грудня 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 12 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 жовтня 2017 року становить 71 896,54 грн. та складається з наступного: 4 868,50 грн. - заборгованість за кредитом; 59 683,73 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 682,57 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: а саме: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3 411,74 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з ОСОБА_3, а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 грн.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 15 серпня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 868 гривень 50 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 59 683 гривні 73 копійки та судовий збір у розмірі 1 436 гривень 48 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що 12 лютого 2008 року між сторонами у справі укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 1 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та умовами виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому змінювався. З моменту укладання кредитного договору ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. Відповідач не надав банку письмової заяви про закриття картрахунку, залишаючи кредитну картку в особистому користуванні. Проте ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором не виконував, що і призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31 жовтня 2017 року становить 71 896,54 грн. та складається з наступного: 4 868,50 грн. - заборгованість за кредитом; 59 683,73 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3 682,57 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3 411,74грн. - штраф (процентна складова).

Оскільки ОСОБА_3 зареєстрований та постійно проживає в АДРЕСА_1, суд першої інстанції вважав, що нарахування штрафів та пені з комісією на суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 12 лютого 2008 року, укладеним з ОСОБА_3, є неправомірним, виходячи з положень ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Не погоджуючись з заочним рішенням, відповідачем 27 серпня 2018 року подано заяву про його скасування, яка ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 10 вересня 2018 року залишена без задоволення.

25 вересня 2018 року відповідачем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просить скасувати оскаржене рішення, ухвалити нове про відмову у позові, застосувати позовну давність до спірних правовідносин, а також, визнати кредитну угоду від 12 лютого 2008 року недійсною.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи. Відповідач зазначає, що не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, йому не було відомо про заявлений до нього позов, оскільки він жодного разу не отримував поштову кореспонденцію з суду. Крім того, відповідач заперечує, що отримував грошові кошти на платіжну картку. Картка була отримана у відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виключно для зарахування на неї платежів, але так і не була використана. Анкета-заява була заповнена працівником банку, який також зазначив на ній кредитний ліміт. Додатки до анкети-заяви - «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» він не підписував, тож вони не можуть бути складовою частиною договору. Відповідач наполягає на застосуванні до спірних правовідносин строків позовної давності, оскільки, на документі, яким його збільшено, відсутній його особистий підпис.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не скористався.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Малервейн М.С. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду без змін.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, причини неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом і це вбачається з матеріалів справи, 12 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого, відповідач отримав кредит у розмірі 1 500,00 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9).

Банком визначена заборгованість у позичальника станом на 31 жовтня 2017 року в сумі 71 896,54 грн., з яких: 4 868,50 грн. - заборгованість за кредитом; 59 683,73 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3 682,57 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3 411,74грн. - штраф (процентна складова) (а.с.3).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив грошові зобов'язання, визначені умовами договору, що тягнуть правовий наслідок у вигляді задоволення вимог кредитора зі стягнення утвореної заборгованості.

З такими висновками суду погодитись не можна з огляду на порушення судом норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування судового рішення, що призвело до неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі відповідач скаржиться на те, що його неповідомлення про дату і час розгляду справи унеможливило врахування судом істотних обставин.

Виходячи зі змісту ст. 280 ЦПК України суд обов'язково повинен перевірити факт повідомлення відповідача належним чином про час і місце судового засідання. Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитись відповідно до вимог ст. 128-130 ЦПК України. При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.

Як вбачається з матеріалів справи, про судове засідання, що відбулося 15 серпня 2018 року, коли було постановлене оскаржене судове рішення, відповідач повідомлений не був, на а.с. 37-38 містяться повернуті за закінченням встановленого строку зберігання поштові відправлення, що були адресовані ОСОБА_3 Будь-які інші докази повідомлення відповідача, як то телефонограми або розписки в матеріалах справи відсутні.

Дані обставини робили неможливим ухвалення заочного рішення за ст. 280 ЦПК України.

Отже ОСОБА_3 у порушення норм цивільного процесуального законодавства не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, був позбавлений права довести обставини, на які він посилається, заперечуючи проти позову, а відтак судом було порушено його право на справедливий судовий розгляд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Внаслідок синхронної ратифікації Верховною Радою України та Європейським Парламентом 16.09.2014р. Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Україна визнала юрисдикцію європейських судових інституцій і виданих ними правових актів, що є частиною національного законодавства (ч. 2 ст, 3 ЦПК України). Так, орієнтирами для судів у спорах, що випливають з кредитних правовідносин послуг, є Директиви ЄС: № 97/27/ЄС, в якій звернено увагу на підтримання високого рівня захищеності споживачів щодо інвестиційних послуг та фінансових кредитів; № 87/102/ЄEС від 22.12.1986р. (п. 1 ст. 14) щодо координації законів, підзаконних актів та адміністративних положень про правила Спільноти щодо кредиту споживача зазначено, що держави-члени повинні гарантувати, що кредитні угоди не мають укладатися зі збитками для споживача; № 2008/48/ЄС від 23.04.2008р. для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту.

На противагу цим положенням судом першої інстанції було ухвалено рішення без повідомлення позичальника, що призвело до позбавлення його можливості заперечувати проти твердження банку про наявність в нього заборгованості за кредитним договором наявними в нього доказами.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає обов'язковому скасуванню повністю з ухваленням нового рішення.

Крім того, частково задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 12 лютого 2008 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з анкетою-заявою про бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 1 500 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, на якій є підпис ОСОБА_3 про те, що він ознайомлений та згодний із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді, та отримав картку НОМЕР_2 (а.с.9), строком дії по грудень 2011 року, що вбачається з наданої довідки позивача.

Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що в анкеті-заяві відсутня інформація про те, в якій сумі встановлений кредитний ліміт.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором № б/н від 12 лютого 2008 року станом на 31 жовтня 2017 року становить 71 896,54 грн. та складається з наступного: 4 868,50 грн. - заборгованість за кредитом; 59 683,73 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3 682,57 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3 411,74грн. - штраф (процентна складова).(а.с. 4-8)

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», даних по особовому рахунку відповідача ОСОБА_3 протягом дії договору були надані кредитні картки: № НОМЕР_2 строком дії з лютого 2008 року по грудень 2011 року, № НОМЕР_3 строком дії по лютий 2015 рік, яка отримана відповідачем 16 грудня 2011 року, про що свідчить наданий позивачем скрін-шот з екрану про отримання карти з фотокарткою кдієнта ОСОБА_3

Обставини щодо укладення кредитного договору та отримання кредитної картки відповідачем не спростовуються, та підтверджуються паспортними даними, які ОСОБА_3 особисто засвідчував при укладанні договору, випискою по картковому рахунку.

Доводи відповідача, що він не отримував кредитні кошти та не погашав наданий йому кредитний ліміт, нічим не підтверджені та спростовуються випискою про рух коштів, з якої вбачається активне користування клієнтом кредитними коштами з березня 2008 року (зняття коштів в банкоматі, оплата картою мобільного зв'язку, оплата товарів в торгівельній мережі, часткове і несистематичне погашення кредиту тощо).

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії карти.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії картки, виданій ОСОБА_3 16 грудня 2011 року сплинув 28 лютого 2015 року.

Сторони не погоджували графік платежів, отже повну заборгованість за умовами кредитного договору відповідач мав сплатити до 28 лютого 2015 року.

Останній платіж по картці був зроблений 29 листопада 2011 року, отже, враховуючи приписи статті 257 ЦК України, позивач не пропустив строки для пред'явлення вимог щодо стягнення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, в межах строку позовної давності.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв'язку з неналежним виконання відповідачем ОСОБА_3 кредитного обов'язку станом на 31 жовтня 2017 року утворилася заборгованість в розмірі 71 896,54 грн. яка складається: 4 868,50 грн. - заборгованість за кредитом; 59 683,73 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3 682,57 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3 411,74грн. - штраф (процентна складова).

При цьому, з розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися з часу укладання договору по 31 грудня 2012 року виходячи з процентної ставки 36,00% річних , з 01 січня 2013 року по 30 серпня 2014 року - 30 % річних, з 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,80% річних, з 01 квітня 2015 року по 31 жовтня 2017 року - 43,20 % річних.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до внесених у квітні 2014 року змін до Умов та правил надання банківських послуг, банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії (пункти 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4).

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час внесення змін до Умов та правил надання банківських послуг щодо права банку в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частина 4 зазначеної статті передбачає, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшеня розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

Проте суд першої інстанції на вищевказані вимоги закону уваги не звернув та стягнув з відповідача заборгованість за процентами за підвищеноюпроцентною ставкою.

Отже, заслуговують на увагу доводи відповідача щодо необгрунтованого підвищення процентної ставки за кредитом, про що він не повідомлений належним чином.

Враховуючи, що зміна умов договору по картковому рахунку в односторонньому порядку без згоди відповідача визнана судом порушенням Умов та правил надання банківських послуг, наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами підлягає коригуванню та розрахунку, виходячи з відсоткової ставки 36 % річних.

Крім того, за змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Оскільки строк дії кредитного договору, який укладений з відповідачем ОСОБА_3, відповідає строку дії карти, тобто сплинув 28 лютого 2015 року, то з вказаного часу право позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

З урахуванням викладеного, з відповідача належить стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 4 868,50 грн. та нараховані за період з 1 січня 2013 року по 28 лютого 2015 року відсотки за користування кредитом з урахуванням первісно встановленої відсоткової ставки 36% річних - 3 835,98 грн., виходячи з розрахунку: 4 868,50*0,10%*788:100= 3 835,98 грн, де: 4 868,50 - розмір заборгованості за кредитом; 0,010% - відсоткова ставка на день (36%/360 днів = 0,10%);788 - кількість днів прострочення= 3 835,98 грн.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно з п. 5 ч. 2 Розпорядження № 1053-р від 30 жовтня 2014 року Кабінету Міністрів України, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, смт Ялта Першотравневого району Донецької області, де зареєстрований та фактично проживає відповідач ОСОБА_3, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено смт Ялта Першотравневого району Донецької області .

Оскільки на теперішній час смт Ялта Першотравневого району Донецької області, згідно з затвердженим переліком, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача ОСОБА_3 і звільняють його від обов'язку по оплаті пені та штрафів на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а позивачем безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону нараховані: пеня в сумі 3 682,57 грн. та штрафи в сумі 3 661,74 грн, а тому в цій частині позовних вимог належить відмовити.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 щодо визнання недійсною кредитної угоди б/н від 12 лютого 2008 року, яка укладена між ним та позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», апеляційний суд визнає безпідставними, які не можуть бути задоволені, оскільки вимоги про визнання кредитної угоди недійсною ОСОБА_3 не заявляв і це не було предметом розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При подачі позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплатив судовий збір в розмірі 1 600 грн. Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку на загальну суму 8 704,48 гривень.

Відповідно до положень ч 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 193,71 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 15 серпня 2018 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець смт Ялта Першотравневого району Донецької області, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, р/р 3111, , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 лютого 2008 року станом на 31 жовтня 2017 року в розмірі 8 704 (вісім тисяч сімсот чотири) гривні 48 копійок, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 4 868 гривень 50 копійок, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 3 835 гривень 98 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець смт Ялта Першотравневого району Донецької області, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, р/р 3111, , МФО 305299) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 193 (сто дев'яносто три) гривні 71 копійку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

І.П. Мироненко