Постанова

Іменем України

03 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 2-362/11/0408

провадження № 61-10961св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «НВП Гонта-Технологія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Михайлів Л. В., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП Гонта-Технологія» (далі - ТОВ «НВП Гонта-Технологія») про стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації за затримку виплати заробітної плати, відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву мотивовано тим, що він працював у відповідача на посаді машиніста насосної установки шостого розряду з виконання робіт по ремонту устаткування на підставі письмового договору від 26 жовтня 2009 року з оплатою 2 500 грн щомісяця без внесення запису у трудову книжку про це. Запис про його працевлаштування було внесено відповідачем 05 травня 2010 року на підставі поданої ним заяви.

Оскільки підприємство в період його роботи з 27 жовтня 2009 року по 31 березня 2010 року заборгувало виплату заробітної плати в загальному розмірі 12 500 грн, він неодноразово звертався до відповідача з вимогою її виплати й, отримавши тільки часткову її виплату в розмірі 1 500 грн, 16 червня 2010 року подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

16 червня 2010 року ОСОБА_1 був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України. При звільненні йому було нараховано на банківську картку заробітну плату в розмірі 2 083 грн, однак трудову книжку видано лише 11 лютого 2012 року після його звернення до прокуратури Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за затримку видачі трудової книжки в розмірі 74 778 грн 93 коп., недоотриману заробітну плату в сумі 11 000 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «НВП Гонта-Технологія» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн, компенсацію за затримку видачі трудової книжки в сумі 74 778 грн 93 коп. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з вини роботодавця трудова книжка позивачу не була видана в день звільнення та на порушення пункту 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників роботодавець письмове повідомлення про необхідність з'явитися для її отримання позивачу не направляв, а тому відповідач на підставі статей 47, 235 КЗпП України зобов'язаний виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з наступного дня після звільнення по день отримання позивачем трудової книжки, тобто з 17 червня 2010 року по 11 лютого 2012 року, а також відшкодувати моральну шкоду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «НВП Гонта-Технологія» задоволено. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «НВП Гонта-Технологія» про відшкодування моральної шкоди та компенсацію затримки видачі трудової книжки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «НВП Гонта-Технологія» про відшкодування моральної шкоди та стягнення компенсації за затримку видачі трудової книжки відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач звертався до відповідача після звільнення з вимогою видати трудову книжку й отримав відмову. Таким чином, вина відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу відсутня.

Короткий зміст касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вина відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу відсутня. Відповідно до пункту 4.2 Інструкції Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 29 липня 1993 року № 58, зазначено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

26 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду від 15 березня 2018 року справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «НВП Гонта-Технологія» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за затримку виплати, відшкодування моральної шкоди призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 починаючи з 05 травня 2010 року працював на посаді машиніста насосної установки шостого розряду з виконання робіт по ремонту устаткування ТОВ «НВП Гонта-Технологія».

16 червня 2010 року ОСОБА_1 був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України (а.с. 65).

У день звільнення позивачу трудова книжка не видана, а отримана ним 07 лютого 2012 року.

Трудову книжку в день звільнення ОСОБА_1 не було видано відповідачем з підстав відсутності на підприємстві печатки й запропоновано прийти за трудовою книжкою наступного дня. Однак 17 червня 2010 року позивач на підприємство за трудовою книжкою не з'явився, що підтверджується актом від 17 червня 2010 року № 3 (а.с. 108).

Відповідно до відповіді на звернення ОСОБА_1 до прокуратури Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області трудова книжка знаходиться на підприємстві ТОВ «НВП Гонта-Технологія», для отримання трудової книжки необхідно звернутися до керівництва зазначеного підприємства (а.с. 66).

Відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Статтею 47 КЗпП Українипередбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з пунктом 4.1 та пунктом 4.2 Інструкціїпри затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Указаних норм відповідачем при звільненні позивача не було дотримано.

Частиною четвертою статті 235 КЗпП Українипередбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, для застосування цієї норми необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки, вина власника або уповноваженого ним органу, вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Проте зазначених положень закону апеляційний суд не врахував, не надав належної оцінки доводам позивача щодо наявності вини відповідача у невидачі трудової книжки та дійшов передчасного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів про те, що позивачу у день звільнення було видано належним чином оформлену трудову книжку та ознайомлено з наказом про звільнення у відповідності із чинним трудовим законодавством.

Разом з тим, вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи відповідача про відсутність вини роботодавця у затримці видачі трудової книжки на підставі того, що працівники кадрової роботи ТОВ «НВП Гонта-Технологія» неодноразово телефонували ОСОБА_1, пропонуючи забрати свою трудову книжку (на підтвердження чого ТОВ «НВП Гонта-Технологія» надано роздруківку телефонних дзвінків), не можуть бути взяті до уваги, оскільки не дозволяють зробити однозначний висновок про зміст самої розмови.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Задовольняючи частково позовну вимогу ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що неможливість отримання ОСОБА_1 трудової книжки в день звільнення призвела до його моральних страждань і завдання йому моральної шкоди, та правильно визначили її розмір, з урахуванням положень статті 237-1 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК Українисуд касаційноїінстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права та із дотриманням норм процесуального права, тому це рішення необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року скасувати.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк