Справа № 185/4228/18
Провадження № 2/185/428/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 січня 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Кривозуб А.А., позивача ОСОБА_1 розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому заочному судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Павлоградське налагоджувальне управління", третя особа Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про поновлення на посаді та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу
25 травня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Павлоградське налагоджувальне управління", третя особа Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про поновлення на посаді та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу, відповідно до якого просив суд:
1. Скасувати наказ №2 к від 31.03.2018 року, яким звільнено з посади виконуючого обов'язки Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» ОСОБА_1, та поновити ОСОБА_1, на посаду виконуючого обов'язки Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» з 30 березня 2018 року;
В обґрунтування позову зазначив, що з 11 листопада 2013 року його було призначено виконуючим обов'язки Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління». Контракт між ним та Відповідачем не укладався. Наказом №2-к від 30 березня 2018 року, його звільнено. Наказом №1-к від 30 березня 2018 року, на посаду Голови Правління призначено ОСОБА_3. Незважаючи на те, що у Наказі №2-к від 30.03.2018 року, яким його незаконно звільнено з посади, вказано підставу «за власним бажанням», проте жодних подібних заяв про звільнення, тим більше за власним бажанням він не підписував та не подавав. На підприємстві немає і не може бути будь-яких заяв про звільнення, особисто підписаних ним, оскільки, власного бажання звільнитися в нього немає. Окрім того, він не є обізнаним щодо будь-яких інших підстав про звільнення із займаної посади. Жодних повідомлень особисто йому не направлялось та не вручалось. Сформулюваною підставою звільнення, у трудовій книзі є посилання на п. 2 ст. 36 КЗПП України, як на підставу звільнення, і тому він з нею не погоджується, оскільки сторони не визначали будь-якого строку для цих трудових відносин, трудовий контракт не підписували, жодних термінів не обговорювали, а він не надавав будь-яких заяв про звільнення за власним бажанням, то Відповідач не мав жодних правових підстав для оформлення Наказу №2 к у вчинений ним спосіб, підстава звільнення вказана не вірно, трудові відносини мають бути поновлені. Вважає грубим порушенням його звільнення та призначення на посаду в один день іншої особи на посаду, яка звільнена іншим працівником, тобто зайнята. Вважає своє звільнення, з вищевказаних підстав неправомірним, таким, що вчинено з порушенням норм чинного трудового законодавства, з грубим порушенням його прав на працю. Пізніше, напевно що, виявивши грубу помилку в кадровому діловодстві, Відповідачем 26.04.2018 року йому під розпис було надано наказ вже 31 березня 2018 року та трудову книжку з цим же записом. Вважає, що відповідачем було порушено вимоги Статуту ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» щодо звільнення Голови Правління, оскільки чинним Статутом Товариства такий орган, як Наглядова рада передбачений, але не створений, в такому разі всі функції та повноваження здійснюються Загальними зборами акціонерів, а на Загальних зборах акціонерів повинні бути розглянуті питання обрання та припинення голови і членів виконавчого органу, проте вказана дія не відбулась, засідання Загальних зборів акціонерів не проводилось, жодних повідомлень йому, як керівнику Товариства, не надходило. Вважає, що його незаконно звільнено з посади, його трудові права потребують захисту шляхом скасування наказу про звільнення №2 к від 30.03.2018 року та поновлення на посаді. Окрім цього вважає, що йому у день звільнення не виплачено жодних належних від підприємства сум (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку тощо), та не повідомлено відповідачем письмово йому про нараховані суми, та окрім цього на його вимогу не видано довідку про роботу на підприємстві із зазначенням посади, кваліфікації, часу роботи і розміру заробітної плати. Окрім того, за період перебування на посаді виконуючого обов'язки Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» з 11.11.2013 року звільнення, яке він вважає незаконним, йому нараховано та не виплачено заробітну плату у розмірі 26 000,00 грн., а також йому за період вимушеного прогулу, з березня 2018 року по травень 2018 року включно, не здійснювалася виплата заробітної плати.
В судовому засіданні позивач зазначив, що не заперечує проти винесення судом заочного рішення, та просить суд задовільнити позов.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомлений про місце, дату та час слухання справи належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмовий відзив на позов не надавав.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте на адресу суд від нього надійшло клопотання, відповідно до якого останній просить суд розглядати справу без їх участі, та прийняти законне і обґрунтоване рішення, окрім цього також від нього на адресу суду надійшли письмові пояснення щодо позову.
Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, клопотання та письмові пояснення щодо позову від третьої особи, вислухавши пояснення позивача, та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю за наступних обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до ч. 1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до ст. 233 КзПП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.
Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що позивача було призначено на посаду виконуючого обов'язки Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» з 12 листопада 2013 року тимчасово, на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому законодавством порядку, що підтверджується ксерокопією наказу № 152-к/к від 11 листопада 2013 року(а.с. 27).
ОСОБА_3 на підставі наказу Регіонального відділення Фонду № 12/01-10-УКП від 28.03.2018 року призначений на посаду Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», та з 30.03.2018 року приступив до виконання своїх обов'язків, що підтверджується ксерокопією наказу №1-к від 30 березня 2018 року(а.с. 28).
31 березня 2018 року Головою Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» було звільнено позивача з посади виконуючого обов'язки Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується ксерокопією наказу №2-к від 31 березня 2018 року(а.с. 30).
Судом також встановлено, що ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» за позивача сплачувало із заробітної плати страхові внески за період з листопада 2013 року по 31 березня 2018 року, відомості про які взяті з Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, що підтверджується листом з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на виконання ухвали суду від 12.10.2018 року.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про поновлення на посаді та стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу, є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме суд ставиться критично до того, що позивач вважає, що наказ №2 к від 31.03.2018 року про його звільнення є таким, що порушує його права та є незаконним, оскільки з наказу № 152-к/к від 11 листопада 2013 року вбачається, що позивач уклав з відповідачем саме строковий трудовий договір, що вбачається зі слів зазначених у цьому наказі, а саме: «призначити на посаду виконуючого обов'язки Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» з 12 листопада 2013 року тимчасово, на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому законодавством порядку», а тобто граничним строком дії строкового договору в даному випадку була дата призначення керівника цього підприємства у встановленому законодавством порядку, а саме ОСОБА_3 призначено на відповідну посаду 30.03.2018 року, що не протирічить положенням п.п. 2, 3 ст. 23 КЗпП України, а оскільки позивач приступив до виконання визначених наказом № 152-к/к від 11 листопада 2013 року обов'язків, то він погодився на всі умови визначені цим наказом, а тобто з умовами строкового трудового договору. З приводу наявності двох наказів №2 к від 31.03.2018 року та 30.03.2018 року про звільнення позивача з посади, то суд дослідивши їх, приходить до висновку, що наказ №2 к від 30.03.2018 року допускав звільнення позивача з 30.03.2018 року тільки «за умови передачі печаті, штампів, документів підприємства згідно акту прийому-передачі за власним бажанням», а тобто позивач фактично виконав ці умови 31.03.2018 року, та був звільнений наказом №2 к від 31.03.2018 року, оскільки ще перебував на посаді 30.03.2018 року, що не спростовується доказами, які надав позивач.
Окрім цього суд ставиться критично до того, що відповідачем було порушено вимоги Статуту ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» щодо звільнення позивача, як виконуючого обов'язки Голови Правління, оскільки відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 271 від 12 травня 2015 р. «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015-2017 роках», уповноваженим органом управління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління» забезпечено передачу в установленому порядку Фонду державного майна України функцій з управління цього товариства, та на підставі акту приймання-передачі № 121 від 29.12.2016 року Міністерством енергетики та вугільної промисловості України передано, а Фондом державного майна України прийнято пакет акцій ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», а також на підставі наказу Фонду державного майна України № 1011 від 19.06.2017 року, Регіональне відділення Фонду прийняло на себе управління корпоративними правами держави ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», також на підставі наказу Регіонального відділення Фонду № 12/01-17-УКП від 07.12.2017 року «Про оголошення конкурсного відбору» було проведено конкурсний відбір на заміщення вакантної посади керівника ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», за результатами якого переможцем визначено ОСОБА_3, та відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду № 12/01-10-УКП від 28.03.2018 року ОСОБА_3 призначено на посаду Голови Правління ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку, що оскільки Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, яке є єдиним акціонером Товариства (100% акцій) передано Фонду державного майна України управління корпоративними правами держави ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», а Фондом державного майна України передано у свою чергу своєму Регіональному відділенню управління корпоративними правами держави ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», то Регіональне відділення Фонду є єдиним акціонером Товариства (100% акцій), що не протирічить положенням Статуту ПАТ «Павлоградське налагоджувальне управління», та окремим положенням п.п. 7.1., 9.1., 11.5.(обрання та припинення повноважень голови і членів Правління належить до компетенції Наглядової ради, а в разі її відсутності - Загальних зборів акціонерів) Статуту, так як наглядова рада не створювалась, то Загальними зборами акціонерів, а тобто Регіональним відділенням Фонду було прийнято рішення про обрання голови Правління, що підтверджується письмовими поясненнями щодо позову наданими на адресу суду від Регіонального відділення Фонду, та не спростовується показами та доказами наданими позивачем.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що витрати на судовий збір потрібно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.71, 82, 263, 264, 265 ЦПК України суд -
Витрати на судовий збір в сумі 704.80 гривень компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 15 січня 2019 року.

Суддя: В. О. Головін