Справа № 189/1158/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2019 року смт. Покровське Покровського району

Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Корхової М.Г.,

учасники судового провадження:

позивач ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Великомихайлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із цивільним позовом яким просив визнати відповідача, ОСОБА_2, особою, яка втратила право користування домоволодінням, розташованим за адресою: вул. Пушкіна, буд. 1, с. Великомихайлівка, Покровський район, Дніпропетровська область, що є підставою для зняття зазначеної особи з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Позов мотивований тим, що власником вказаного домоволодіння є ОСОБА_1, на підставі договору купівлі продажу, від 13.11.2002 року, який посвідчений приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу ОСОБА_3

Позивач зазначає, що у вищевказаному домоволодінні зареєстрований: ОСОБА_2, який являється сином позивача.

Відповідач у вищевказаному володінні не проживає з 2009 року, оскільки після одруження виїхав на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач зазначає, що за браком коштів не в змозі сплачувати передбачені обовязкові платежі за комунальні та інші послуги за відповідача, який вже тривалий час не має потреби в користуванні вищевказаним домоволодінням.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що з 2009 року, його син ОСОБА_2, не проживає в його будинку, де зареєстрований, оскільки позивач розірвав шлюб зі своєю першою жінкою, матірю відповідача, після чого вона з відповідачем виїхала з Покровського району. Також пояснив, що йому потрібно отримати субсидію на житлово-комунальні послуги, а ОСОБА_2 перешкоджав йому в цьому, не надаючи необхідні документи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 20.03.2019 року проти позову заперечив, пояснив, що іншого місця реєстрації та фактичного проживання не має, жодним чином у користуванні та розпорядженні будинком позивачу не перешкоджає. Документи, які необхідні позивачу для оформлення субсидії на житлово-комунальні послуги, надавав позивачу. Також заперечив, що не підтримує відносини з батьком, пояснив, що у вказаному будинку проживав разом з батьками з 2001 року, десь у 2004-2005 році батьки розірвали шлюб, після чого він проживав періодично і з батьком, і з матірю (у м. Дніпро, в орендованій квартирі). З 2010 року не проживав у батьківській хаті. Відповідачу виповнилося повних 18 років 29.05.2017 року, зараз він проживає разом з вітчимом на матірю у хаті вітчима у м. Новомосковськ, однак іншого місця реєстрації та свого власного житла не має. Також пояснив, що не є одруженим і ніколи не одружувався.

Третя особа надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, рішення винести на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власником домоволодіння, що розташоване за адресою: вул. Пушкіна, буд. 1, с. Великомихайлівка, Покровський район, Дніпропетровська область. ОСОБА_1 набув права власності на вказане домоволодіння, на підставі договору купівлі продажу, від 13.11.2002 року, який посвідчений приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 (а. с. 8-9).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28.07.2015 року (а. с. 55).

Відповідно до домової книги для приписки громадян, проживаючих в будинку №1 в с. Великомихайлівка, по вул. Пушкіна, Покровського району в будинку зареєстровані: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5 06.11.1992 року, ОСОБА_6 (а. с. 11-12).

Відповідно до акту обстеження на підтвердження факту проживання, складеного депутатом сільської ради ОСОБА_7, в присутності власника будинку ОСОБА_1, сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9, виявлено, що ОСОБА_2 зареєстрований в житловому будинку, який знаходиться за адресою: вул. Пушкіна, 1, с. Великомихайлівка, Покровського району, Дніпропетровської області, але за вказаною адресою не проживає з 2009 року (копія, а. с. 10).

Свідок ОСОБА_7 показав суду, що є сусідом позивача, пояснив, що ОСОБА_1 живе в належному йому будинку близько 20 років, з жінкою та двома дітьми. Старший син відповідач ОСОБА_2 в будинку не проживає з моменту, як поїхав зі своєю матірю, інколи приїжджає. Також пояснив, що акт обстеження умов проживання, зокрема, запис, що відповідач не проживає з 2009 року, складається зі слів власника будинку.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що з позивачем вони є сусідами, пояснив, що батьки ОСОБА_2 (відповідача) розійшлись 15 років тому, років 13 після того він відповідача не бачив. Позивач казав йому, що старший син (відповідач) приїздив до нього 2 роки тому.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що позивача бачить кожного дня, а відповідача бачив три місяці тому, коли він приїздив до бабусі. Знає, що батьки відповідача розійшлися 15 років тому, коли відповідачу було 4-5 років.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що проживає з чоловіком (позивачем) 4 роки. Старшого сина чоловіка (відповідача) бачила разів 20 за останні 4 роки, бо він приїжджав до інших родичів неодноразово, однак з ними він не проживає. Також пояснила, що відповідач надавав документи для оформлення субсидії десь у грудні 2018 року, неодноразово залишав свій телефонний номер, щоб батько з ним звязався телефоном.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до положень ст.47 Конституції України кожен має право на житло; ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону чи за рішенням суду.

Як зазначено у ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, які передбачено законом.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В той же час статтями 156, 64 ЖК України, визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї має право вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у це право (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. theUnitedKingdom), заява №19009/04, п.50; рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitsky v.Ukraine») заява №30856/03, п.41.

Згідно із ст.ст.71,72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України за №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Виходячи зі змісту ст.71 ЖК України, відповідно до вимог ст.264 ЦПК України та роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у ст.71 ЖК УРСР строки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у вказаному домоволодінні з 28.07.2015 року, ОСОБА_2 29.05.2017 року виповнилося 18 років.

Відповідно до ЗУ «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. на виконання Конвенції про права дитини, завданням якого є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав і законних інтересів дитини в Україні, забезпечує кожній дитині право на житло діти члени сім`ї наймача чи власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником чи наймачем. Згідно статті 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Отже, до виповнення 18 років, тобто, до 29.05.2017 року, ОСОБА_2 мав беззаперечне право проживання з батьками (одним із батьків), за місцем реєстрації батьків.

Надаючи правову оцінку акту обстеження на предмет факту проживання від 18 липня 2018 року (а. с. 10), суд дійшов висновку, що даний акт не є належним доказом, оскільки факт непроживання відповідача по цій адресі з 2009 року не встановлений достеменно, а зазначений зі слів господаря будинку позивача, а, враховуючи, що в період з 2009 року до 29.05.2017 року відповідач був неповнолітній, його право проживання та реєстрації разом з батьком є беззаперечним.

Таким чином, даний акт не містить в собі достовірних даних щодо строку відсутності відповідача у будинку, а також не містить інформації щодо причин непроживання відповідача в будинку.

З пояснень сторін та свідків в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у будинку, оскільки його батьки перестали жити разом, і позивач абсолютно жодним чином не сприяв і не заохочував відповідача, щоб той проживав з ним, не надавав йому такої фізичної можливості, уникаючи спілкування з власним сином.

Сам факт непроживання відповідача у зазначеній квартирі не є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки відповідно до правил ст.71 ЖК УРСР, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є непроживання понад шість місяців в житловому приміщенні без поважних причин.

В судовому засіданні також встановлено, що відповідач не зареєстрований за будь-якою іншою адресою, не має власного житла, інформація, що він одружився та проживає у м. Новомосковськ, як зазначив позивач у позові, є неправдивою.

За таких обставин, суд вважає, що посилання позивача на непроживання ОСОБА_2 у період 2009-2018 року без поважних причин не є переконливим, оскільки не підтверджені належними та достатніми доказами.

Будь - яких інших доказів на підтвердження непроживання відповідача у будинку без поважних причин позивачем не надано.

Суд також не встановив обставин, які б вказували на порушення відповідачем права володіння, користування або розпорядження будинком позивача.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У позові позивач зазначив, що не змозі сплачувати комунальні платежі за відповідача, але надав жодних підтверджень щодо наявності цих платежів, розміру цих платежів, платника.

В судовому засіданні позивач посилався на те, що відповідач заважає йому оформити субсидію на комунальні платежі, але не надав суду жодних доказів, що звертався за її оформленням, що йому було відмовлено, а також доказів того, що якісь дії (бездіяльність) відповідача цьому заважали.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не надав жодних допустимих доказів стосовно того, що відповідач якимось чином перешкоджає йому в здійсненні права власності на будинок, також як не довів і наявність неповажних причин непроживання відповідача у будинку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 29, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 71,72 ЖК України, 3, 12, 13, 76-78, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Великомихайлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Третя особа: Великомихайлівська сільська рада Покровського району Дніпропетровської області, вул. Шевченко, 6 с. Великомихайлівка Покровського району Дніпропетровської області

Повний текст рішення складений 12 квітня 2019 року.

Суддя О.В. Чорна