22-ц/804/1180/19
266/6659/18

Головуючий у 1-й інстанції Пантелєєв Д.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Гаврилової Г.Л., Ткаченко Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення і виклику сторін

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 лютого 2019 року, ухваленого у складі судді Пантелєєва Д.Г., повний текст рішення складено 12 лютого 2019 року,

по цивільній справі

за позовом ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення заборгованої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а нині Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі за текстом ПАТ ««Українська залізниця») про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обгрнутування заявлених вимог зазначав, що працював з грудня 2013 року машиністом електровоза цеха експлуатації «Оборотного депо Іловайськ», приєднаного до основного Локомативного депо Ясинувата-Західне Державного підприємства «Донецька залізниця», з 20 липня 2016 року реорганізованого шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних превезень» Регіональної Філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З 12.06.2017р. був звільнений з підприємства на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у звязку із перведенням до структурного підрозділу «Волноваське локомотивне депо» Регіональної Філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». За перід роботи йому не виплачена заробітна плата за лютий-липень 2016 року в розмірі 24927,83грн., що з нарахованою індексацією становить 30127грн., та за березнь-червень 2017 року в розмірі 9851,39грн., а з нарахованою індексацією - 10352,76грн. Загальний розмір заборгованості складає 40479,76грн., яку позивач в уточненій редакції (а.с. 36-41) просив суд стягнути з відповідача.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 47-50).

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 лютого 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 40479,76грн. Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80грн.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця», посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що при ухваленні рішення не враховані фактичні дані, які мають значення для справи, а саме, суд не врахував, що відповідач фактично відсутній за місцем ведення діяльності та розташування офісу, що позбавило його можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обовязків та виконати зобовязання за трудовим договором, суд помилково не застосував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 до вимоги про стягнення заробітної плати, який засвідчує факт захоплення 17 березня 2017 року у м. Донецьку адміністративної будівлі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та через відсутність організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності цього структурного підрозділу, відсутність доступу до первинних документів нарахування заробітної плати працівникам припинено з 16 березня 2017 року. Суд не врахував відсутність первинної документації, що мала б відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність в Україні», що не дає можливості для підтвердження інформації щодо фактичного виконання робіт, що безпосередньо впливає на обовязковість проведення нарахувань, а ухвалив рішення на підставі «розрахунків заробітної плати» та інших паперів, складених після 16 березня 2017 року невідомими особами.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до положень ст. 360 ЦПК України.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 березня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 368 та ч. 2, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд якого відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України здійснюється без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), то відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, за таких підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду в достатній мірі не відповідає.

ОСОБА_3 першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 з грудня 2013 року працював машиністом електровозу цеху експлуатації «Оборотне депо Іловайськ», приєднаного до основного локомотивного депо «Ясинувата-Західне» Державного підприємства «Донецька залізниця».

Наказом № 6/0С від 19.07.2016р. у звязку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» шляхом її злиття у Регіональну Філію "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця", зокрема реорганізації Локомативного депо «Ясинувата-Західне» ДП «Донецька залізниця» шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень" Регіональної Філії «Донецька залізниця» Публічного актцонерного товариства "Українська залізниця" - з позивачем продовжено дію безстрокового трудового договору на тій же посаді.

Наказом № 1597/ДН-ОС від 08.06.2017р. позивач звільнений з роботи 12.06.2017р. у звязку з переводом до структурного підрозділу «Волноваське локомотивне депо» Регіональної Філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с. 9-10).

В обгрунтування заявлених вимог позивачем представлені дані про середній заробіток з відомостями про грошові суми і кількість календарних та вихідних днів за період червень 2016р.-травень 2017р. : червень 2016р. 0,00грн., липень 2016р. 0,00грн., березень 2017р. 4293,58грн., квітень 2017р. 0,00грн., травень 2017р. 0,00грн. (а.с. 17); розрахунковий лист за 2016 рік, де відзначено нараховану заробітну плату і утримання: за лютий 6162,75грн./2167,48грн., березнь 5864,34грн./1111,07грн., квітень 6707,08грн./709,05грн., травень 6243,93грн./1183,20грн., червень 4012,63грн./1059,93грн., липень 2346,73грн./65,55грн. (а.с. 19); довідка про доходи і розрахунковий лист за 2017 рік, де відзначено нараховану заробітну плату і утримання: за березень 6262,15грн./848,85грн., квітень 3249,57грн./233,56грн., травень 3399,24грн./264,22грн., червень 1197,21грн./33,65грн. (а.с. 20-21); розрахунок заборгованості по заробітній платі з урахуванням індеку інфляції, вчинений позивачем (а.с. 13).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачем не спростовано заявлений позивачем розмір заборгованості по заробітній платі, який з урахуванням індексу інфляції в сумі 40479,76грн. підлягає стягненню з підприємства на користь позивача з утриманням при виплаті податків і обовязкових платежів.

З таким висновком в повному обсязі погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сумм (ст. 116 КЗпП України).

Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема трудових, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати заробітної плати застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 117 КЗпП України підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним ОСОБА_3 України у постановах: від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-364цс16, від 11 травня 2016 року, у справі № 6-383цс15, від 25 травня 2016 року у справі № 6-948цс16, а також в постановах Верховного ОСОБА_3 від 19 вересня 2018 оку у справі № 408/5985/17-ц, від 16.01.2019р. у справі № 335/9304/-17, від 11.10.2018р. у справі № 408/2391/17-ц, від 03.10.2018р. у справі № 408/2305/17-ц, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Відповідно до постанов Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та № 252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» місто Донецьк визнано тимчасово окупованою територією України.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на настання для підприємства форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що унеможливили виплату заробітної плати працівникам, в тому числі позивачу ОСОБА_2, а саме наявність воєнного конфлікту на території Донецької області та здійснення у зв'язку із цим антитерористичної операції з 01 серпня 2014 року, що досі триває.

Зібраними доказами в сукупності засвідчено, що через фактичне захоплення з 17 березня 2017 року адміністративної будівлі і виробничих підрозділів Регіональної філії «Донецька залізниця», а саме Донецької дирекції залізничних перевезень (дати фактичного захоплення невстановленими озброєними особами виробничих та адміністративно-інформаційних потужностей підприємства), розташованих у містах Донецьку (вул. Артема, 68), Ясинувата, відповідачем втрачено контроль і доступ до трудових книжок працівників; оригіналів наказів, особових справи працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, компютерної техніки із встановленими програмами забезпеченя трудових відносин з працівниками, що унеможливило реалізацію наказу щодо здійснення повного розрахунку із звільнюваними працівниками, до числа яких відноситься ОСОБА_2, і виконання в цілому зобов'язання перед цими працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України. Отже, вини товариства у порушенні трудових прав позивача на оплату праці у досліджуваний спірний період (2017р.) немає.

По факту захоплення підприємства відповідача незаконними збройними формуваннями так званої «ДНР» адміністративної будівлі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що знаходиться в місті Донецька по вулиці Артема, б. 86 - відкрите кримінальне провадження № 0000286 за ознаками кримінального правопорушення.

Науково-практичним висновком Торгово-промислової палати від 16.01.2018р. підтверджено настання форс-мажорних обставин у відповідача, що унеможливило через злочинні дії третіх осіб доступ підприємства з 20 березня 2017 року до виробничих потужностей і документації (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної), до комп'ютерних баз, в тому числі первісної бухгалтерської документації з приводу підтвердження роботи позивача (а.с. 57-73).

Таким чином, за заявлений спірний період квітень-червень 2017 року у відповідача через відсутність організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, відсутність доступу до первинних документів щодо трудових відносин із позивачем обєктивно не підтверджено факту і розміру заборгованості по заробітній платі ОСОБА_2

Цим обставинам суд не надав належну оцінку, що призвело до помилкового задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд у рішенні вказав, що заявлені позивачем суми заборгованості за лютий-липень 2016 року - 24927,83грн., за березнь-червень 2017 року - 9851,39грн. підтверджені розрахунковими листами. Проте, це не відповідає дійсності.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За положеннями ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно представленого позивачем розрахункового листа, вбачається нарахування заробітної плати за спірний період лютий-липень 2016 року, яка за відрахуваннями становить сумарно 20750,38грн. (а.с. 19).

Втім, долучені до позовної заяви документи: про середній заробіток з відомостями про грошові суми і кількість календарних і вихідних днів за період червень 2016р.-травень 2017р. (а.с. 17), довідка про доходи і розрахункові листи за 2016 і 2017 роки (а.с. 19-21) не містять печаток і не засвідчені уповноваженими особами, тобто наведені документи не є здобутими у встановленому законом порядку, природа походження цих даних не відома. Вказані документи не є табулеграмами, регламентованими ст. 110 КЗпП України. Такої інформації не надано і у листах ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 24). А відповідачем ці документи заперечуються з посиланям на відсутність первісної документації щодо роботи позивача у спірний, зокрема за 2017 рік період.

Стягуючи 40479,76грн. проіндексованої заробітної плати, що не була виплачена при звільненні позивачеві, суд першої інстанції вказав підтвердженим нарахування цих сум позивачеві відомостями Управління Пенсійного Фонду України (а.с. 11-12). Проте, з даного копійного витягу не вбачається жодних сум заробітної плати, нарахованих у спірних періодах лютий-липень 2016 року і березень-червень 2017 року, на відміну від періодів 2011-2015р.р., де відзначались конкретні суми заробітку (а.с. 12).

До того ж представлені позивачем документи, жодний з яких не підписано уповноваженою особою і не скріпленого печаткою, містять ряд суперечностей. А саме, в розрахункових листах за 2016р. і за 2017р. і довідці про доходи (а.с. 19-21) вбачається нарахування/відрахування заробітної плати за червень 2016р. 4012,63грн./1059,93грн., липень 2016р. 2346,73грн./85,55грн., квітень 2017р. 3249,57грн./233,56грн., травень 2017р. 3399,24грн./264,22грн., в той час як інша розпечатка містить відомості про нарахування заробітної плати за ці місяці 0грн. (а.с. 17).

Вказані докази, представлені позивачем, суд, всупереч положенням ч. 1 ст. 78 ЦПК України, взяв до уваги і поклав в основу судового рішення, з чим колегія суддів не погоджується.

Оскільки відомості щодо заборгованосі по заробітній платі за липень 2016 року позивач і відповідач не підтвердили належними доказами, то відсутні підстави для стягнення заборгованості за цей місяць.

Крім того, оскаржуване рішення суду взагалі не містить будь-якої математичної перевірки судом розрахунку заборгованості, вчиненого позивачем, яка б відповідала наявним у справі належним доказам.

У звязку з непідтвердженням належними, допустимими, достовірними доказами відомостей про заборговану позивачеві заробітну плату за 2016-2017 рік, в обсязі заявленого у змісті позовної заяви, рішення суду про задоволення позову в повному обсязі є таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, що регулюють процедуру доказування, і висновки суду в достатній мірі не відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, зясовано, що із позивачем ПАТ «Українська залізниця» подовжило дію безстрокового трудового договору на тій же посаді у звязку із реорганізацією 20.07.2016р. Локомативного депо «Ясинувата-Західне» ДП «Донецька залізниця» шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень" Регіональної Філії «Донецька залізниця ПАТ Українська залізниця».

Зі змісту засвідченої довідки у встановленому законом порядку за підписом В.О.начальника дирекції ОСОБА_4 і печаткою ПАТ «Українська залізниця» вбачається, що до ПАТ «Українська залізниця» передана за передавальною відомістю № 256 невиплачена заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2016р. по 31.06.2016р. працівника ОСОБА_2, переведеного з ДП «Донецька залізниця» до Донецької дирекції залізничних перевезень ПАТ "Українська залізниця". Прийнята відповідачем заборгованість становить 22754,85грн., частина якої в загальному розмірі 12664,71грн. виплачена позивачеві чотирма траншами після 31.06.2016р. З довідки вбачається, що з прийнятої суми заборгованості ПАТ «Українскьа залізниця» було сплачено податки 01.12.2016р. (а. 56). Ці відомості підтверджені листом підприємства від 08.01.2019р. (а.с. 53-54).

Отже, з 01.07.2016р., як встановлено судом і в чому впевнилась колегія суддів, у відповідача виникли, але не були виконані зобовязання з погашення заборгованості перед позивачем у вищевказаному розмірі, у звязку з чим проіндексований розмір цієї заборгованості 12664,71грн. має бути стягнутий на користь позивача в порядку відновлення його прав на оплату праці, про що обгрунтовано просив у змісті позовної заяви позивач і з чим правильно, з урахуванням вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" погодився суд першої інстанції.

Крім того, підприємством в особі в.о. начальника дирекції ОСОБА_4 інформацією в листі від 08.01.2019р. і розрахунковому листі підтверджено нарахування заробітної плати ОСОБА_2 за березень 2017р. в розмірі 2387,06грн., з якої ПАТ «Українська залізниця» сплачено податки і обовязкові платежі. До сплати працівникові заробітна пдата становить 1933,51грн., яка на пропозицію підприємства не була отримана позивачем в касі в м. Лиман (а.с. 54-55).

Загалом підтверджені офіційною документацією підприємства відомості дають підстави для висновку про заборгованість ПАТ «Українська залізниця» перед працівником ОСОБА_2 в розмірі 14598,22грн. (12664,71+1933,51), яка до сьогодення не погашена, та обовязок відповідача її сплати.

У звязку з цим рішення суду в частині стягнення цієї суми 14598,22грн. без утримання податків і обовязкових платежів (оскільки підприємством вже утримані і сплачені податки з цих сум), підлягає залишенню без змін.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" задекларовано гарантії щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України і унормовано механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

З урахуванням віднесення оплати праці до об'єктів індексації грошових доходів населення (ст. 2 цього Закону), то підтверджена належними доказами зборгованість ПАТ «Українська залізниця» перед працівником ОСОБА_2 в загальному розмірі 14598,22грн. (12664,71+1933,51) підлягає індексації, з чим обгрунтовано звернувся до суду позивач.

Втім, апеляційний суд не погоджується із присудженим обсягом проіндексованої заборгованості, бо судом невірно для розрахунку індексації взяті суми боргу буквально зі змісту позовної заяви за лютий-липень 2016р. - 24927,83грн. і за березень-червень 2017р. 9851,39грн.

Інфляційна складова, виходячи з суми боргу 12664,71грн. розраховується за період прострочення у його виплаті з липня 2016 року (реорганізації ДП «Донецька залізниця» шляхом злиття у Ргеіональну Філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця») по момент прийняття судом першої інстанції рішення від 12.02.2019р., згідно з положеннями Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, на підставі розрахованих Міністерством статистики України індексів інфляції, наступним чином:

- сума боргу станом на 20.07.2016р. становить 12664,71грн.;

- індекс споживчих цін за період невиплати боргу визначається шляхом множення місячних індексів за період з серпня 2016р. по січень 2019р. включно:

1,018х1,028х1,018х1,009х1,137(загалом за 2017 рік) х 1,098(загалом за 2018р.) х 1,010х100=135,54%

- величина приросту індексу споживчих цін складає: 135,54-100=35,54%

- сумма компенсації (інфляційна складова): 12664,71х35,54:100=4501,04грн.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не виплачена за першу частину червня 2017 року до його звільнення заробітна плата, що до виплати після відрахування податків і обовязкових платежів становить 1933,51грн., ані через касу підприємства (а.с. 54), а також відсутні відомості про перерахунок цих сум заборгованості на картковий рахунок позивача, то вказана сума заборгованості підлягає стягненню з урахуванням підвищення індексу інфляції за період прострочення.

З урахуванням того, що заробітна плата мала бути виплачена працівникові за червень 2017 року не пізніше, ніж на наступний день після звільнення за переведенням до іншого структурного підрозділу (12.06.2017р.), то інфляційна складова на заробітну плату за червень 2017р. в розмірі 1933,51грн. розраховується за період з 13.06.2017р. по момент прийняття судом першої інстанції рішення від 12.02.2019р.наступним чином:

- сума боргу за першу половину березня 2017 року становить 1933,51грн., що не була виплачена позивачеві;

- індекс споживчих цін за період невиплати боргу визначається шляхом множення місячних індексів за період з квітня 2017р. по січень 2019 року включно:

1,009х1,013х1,016х1,002х1,02х1,012х1,009х1,01х1,098 (загалом за 2018 рік)х1,010х100=121,39%

- величина приросту індексу споживчих цін складає: 121,39-100=21,39%

- сумма компенсації (інфляційна складова): 1933,51х21,39:100=413,58грн.

Загалом інфляційна складова становить 4914,62грн. (4501,04+413,58), з якої при її виплаті підлягає утриманню податки і обовязкові платежі.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що стосуються доказування, таке рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру і порядку стягнення утвореної заборгованості по заробітній платі згідно вищенаведеного мотивування в розмірі 14598,22грн. власне заборгованості по заробітній платі і 4914,62грн. інфляційної складової.

В задоволенні вимог про стягнення решти заборгованості по заробітній пдаті, не підтвердженої оригіналами кадрових, фінансових документів по структурному підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної Філії «Донецька залізниця» ПАТ «Україніська залізниця» позивачеві слід відмовити.

Рішення в частині стягнення з ПАТ "Українська залізниця" (нині АТ "Українська залізниця") в дохід держави судового збору за подачу позивачем позовної заяви в розмірі 704,80грн. слід залишити без змін.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи маємо вихідні дані, за якими: задоволено вимоги позивача за зміненим рішенням апеляційного суду на 48,2% (на суму 19512,84грн. від заявленої у позові 40479,76грн.), а частина, в якій позивачеві відмовлено становить 51,8%.

Відповідачем сплачено судового збору за подачу апеляційної скарги 1057,20грн. (виходячи з 1% ціни позову 40479,76грн. і ставку апеляційного збору 150%).

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору (п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), понесені Акціонерним товариством «Українська залізниця» витрати з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги в частковому розмірі (частини, в якій позивачеві відмовлено 51,8%) - 547,63грн. (1057,20:100х51,8) компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 лютого 2019 року в частині стягнення заборгованості по заробітній платі змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_2:

- нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 14598 (чотирнадцять тисяч пятсот девяносто вісім) гривень 22 копійки без утримання податку та інших обовязкових платежів;

- нараховану на суму заборгованості по заробітній платі інфляційну складову в розмірі 4914 (чотири тисячі девятсот чотирнадцять гривень) 62 копійки, з якої при її виплаті підлягають утриманню податки і інші обовязкові платежі.

Рішення в частині стягнення Акціонерного товариства "Українська залізниця" в дохід держави судового збору за подачу позивачем позовної заяви в розмірі 704,80грн. залишити без змін.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством "Українська залізниця", з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 547 (пятсот сорок сім) гривень 63 копійки, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2019 року.

Головуючий С.А.Попова

ОСОБА_3ОСОБА_3

ОСОБА_5