Провадження № 2/638/2137/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Шестака О.І.,

при секретарі - Цуваревої Р.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю: позбавлення права користування житловим приміщенням, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: усунути перешкоди в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 , визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням; судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована разом з дітьми, а також відповідачем, який є її колишнім чоловіком. З 2012 року відповідач фактично в зазначеній квартирі не проживає, не з`являється, його особистих речей в квартирі немає. З моменту реєстрації відповідач квартирою не цікавиться, плату за користування житловим приміщенням та за комунальні послуги не сплачує. При цьому, перешкоди в користуванні житловою площею відповідачу не чинились, він не проживає в квартирі за особистим бажанням. Місцезнаходження відповідача позивачу невідомо. Добровільно знятись з реєстрації за указаною адресою він не бажає. Викладене створює для позивача проблеми щодо сплати надмірних витрат за комунальні послуги, які нараховуються за відповідача.

Позивач вважає, що відповідач втратив право користування квартирою внаслідок його відсутності без поважних причин понад шість років, а його реєстрація в зазначеній квартирі перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності на неї.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, заперечень, а також відзиву від нього до суду не надходило.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до договору дарування від 21.02.2011, зареєстрованого в реєстрі за №3-304, посвідченого державним нотаріусом Десятої харківської державної нотаріальної контори Полтавською К.С., ОСОБА_5 передала безкоштовно дочці ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняла від матері у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав №29297449 від 15.03.2011, реєстраційний №3054762, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування р№3-304 від 21.02.2011. Номер запису П-1-20378 в книзі 1.

Згідно довідки про зареєстрованих в житловому приміщенні осіб №eaa203a0-8a19-4e02-a7e4-a8855f68aa4b від 04.09.2018, в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 - з 09.02.2011, ОСОБА_2 - з 07.02.2012, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - з 02.04.2011.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.11.2013 розірваний шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований 15.08.2003 відділом реєстрації актів громадського стану №1 міського управління юстиції, актовий запис 31327.

Відповідно до акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 20.10.2017, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 2012 р. фактично не проживає.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вiдповiдно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Вiдповiдно до ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Вiдповiдно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Вiдповiдно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верхового суду України від 03.04.1987 №2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї житлове приміщення зберігається протягом шести місяців.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верхового суду України від 12.04.1985 №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може біти підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Допитані під час розгляду справи в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , пояснили суду, що з позивачем вони є сусідами, знають одне одного давно, періодично бувають у неї вдома, впродовж останніх декількох років відповідача не бачили, його речей в квартирі немає.

Виходячи з викладеного, враховуючи, що позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , шлюб між сторонами розірваний, а отже відповідач більше не є членом сім`ї позивача, тривалий час в зазначеній квартирі не проживає і не з`являється, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та усунення ОСОБА_1 перешкод в користуваннi квартирою i визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем надані до суду квитанції №№0.0..1, 0.0..1, 0.0..1 від 25.09.2018 про сплату ОСОБА_1 судового збору по даній справі на загальну суму 1409,6 грн.

Таким чином, стягненню з вiдповiдача підлягає сплачена позивачем при зверненні до суду сума судового збору в розмірі 1409,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 9 Постанови Пленуму Верхового суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», ст.ст. 316, 317, 319, 321, 379, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 7, 10-13, 18, 76-83, 133, 141, 259, 263-265, 273, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю: позбавлення права користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Усунути перешкоди в здійсненні власником ОСОБА_1 права користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , визнавши ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Шестак О.І.