Ухвала

22 січня 2019 року

м. Київ

справа № 654/2265/16-ц

провадження № 61-1192ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі Голопристанського районного відділення Херсонської обласної дирекції, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача вартість відновлювального ремонту в сумі 61 319,72 грн, витрати за складання експертних висновків - 1 846 грн, витрати за послуги евакуатора - 1 350 грн, витрати за погрузку-розвантаження транспортного засобу - 250 грн, витрати за перебування пошкодженого автомобіля на штраф майданчику - 1 032 грн, витрати на пальне для поїздок, пов'язаних із дорожньо-транспортною пригодою - 1 839,50 грн, витрати на копіювання документів - 520 грн, витрати за оренду автомобіля - 12 500 грн, а всього 80 756,23 грн, а також 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати, що складаються з 1 168 грн судового збору та 3 тис. грн витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 03 лютого 2016 року відповідач, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2108», державний номерний знак НОМЕР_2, на перехресті автодороги Гола Пристань - ВеликаКардашинка та автодороги Цюрупинськ - Гола Пристань - Скадовськ, здійснив виїзд з другорядної дороги на головну, не надавши перевагу автомобілю марки «ИЖ 2717-90», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням позивача, внаслідок чого сталося зіткнення та її автомобіль зазнав пошкоджень, через що вона була змушена наймати інший автомобіль. Постановою Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Враховуючи наведене, просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 02 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування суми завданої матеріальної шкоди в розмірі 80 756,23 грн та моральну шкоду в розмірі 8 тис. грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 816,35 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 3 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 02 березня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, яка складається з витрат: відновлювальний ремонт - 61 319,72 грн, проведення експертизи - 1 846 грн, на пальне - 1 249,71 грн та 589 грн, ксерокопії - 520 грн, за договором оренди - 12 500 грн, а всього 78 024,43 грн, та витрат на правову допомогу в розмірі 3 тис. грн і судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Розподілено судові витрати згідно з частиною 10 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 846,05 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

08 січня 2019 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року в частині зміни рішення суду першої інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту в сумі 61 319,72 грн, витрати за складання експертних висновків - 1 846 грн, витрати за послуги евакуатора - 1 350 грн, витрати за погрузку-розвантаження транспортного засобу - 250 грн, витрати за перебування пошкодженого автомобіля на штраф майданчику - 1 032 грн, витрати на пальне для поїздок, пов'язаних із дорожньо-транспортною пригодою - 1 839,50 грн, витрати на копіювання документів - 520 грн, витрати за оренду автомобіля - 12 500 грн, а всього 80 756,23 грн, а також 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в даному випадку рішення апеляційного суду мотивоване позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц, якою відступлено від правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2587цс15. Вважає, що питання про те, з якого часу має враховуватися позиція Верховного Суду, якою відступлено від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в переглянутих раніше справах, є надзвичайно важливим для формування правозастосовчої практики.

Крім того, вказана справа має виняткове значення для неї, оскільки вона живе в маленькому містечку без будь-яких об'єктів промисловості, єдиною можливістю заробити на своє прожиття є здійснення підприємницької діяльності, пов'язаної з торгівлею. Після пошкодження автомобіля вона не має можливості займатися справою, яка є для неї життєво необхідною.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Основним завданням Верховного Суду є забезпечення єдності судової практики. Таке завдання покликана виконувати і Велика Палата Верховного Суду. Тому її правові висновки мають застосовуватися всіма судами, які розглядають справи з подібних правовідносин, незалежно від часу їх виникнення. Лише за такого підходу можливе формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі Голопристанського районного відділення Херсонської обласної дирекції, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук