ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 638/15533/14-ц ( 638/20735/13-ц)

провадження № 22-ц/818/460/19

22 січня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретарів Бойко А.О., Литвин О.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - Харківська міська рада,

Державна податкова інспекція в Дзержинському районі міста Харкова

Головного Управління Міндоходів у Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Харківської міської ради

на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 липня 2014 року (суддя - Хайкін В.М.)

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, Державної податкової інспекції в Дзержинському районі міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про розірвання договору оренди землі від 19 вересня 2005 року, -

встановив:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Харківської міської ради, Державної податкової інспекції в Дзержинському районі міста Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області про розірвання договору оренди землі від 19 вересня 2005 року.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 19.09.2005 року між ним та Харківською міською радою був укладений договір оренди землі, у відповідності до умов якого в оренду надана земельна ділянка площею 0,0051 га АДРЕСА_1.

На вказаній земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна, які належали позивачу на праві приватної власності, а саме нежитлові приміщення 1 поверху НОМЕР_1 у літ. «Г-2», а також інші об'єкти інфраструктури. Ділянка передавалась для забудови арки під прибудову до реконструйованого під магазин непродовольчих товарів нежитлового приміщення та подальшої експлуатації об'єкта.

05.09.2007 року позивач продав належні йому об'єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 про що повідомив Харківську міську раду та вважав договір оренди землі для себе припиненим.

З урахуванням уточнень просив визнати договір оренди землі від 19.09.2005 року розірваним починаючи з 05.09.2007 року.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 липня 2014 року позов ОСОБА_1 - задоволено. Постановлено визнати договір оренди землі від 19.09.2005 року розірваним, починаючи з 05.09.2007 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_1 у позові відмовити. Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом необгрунтовано були застосовані до спірних правовідносин положення ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про оренду землі», у зв'язку з чим суд помилково дійшов висновку про автоматичне припинення дії спірного договору оренди землі з моменту відчуження нежитлових приміщень по АДРЕСА_1

Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що станом на вересень 2005 року ОСОБА_1 належали нежитлові приміщення 1 поверху НОМЕР_1 у літ. «Г-2», а також інші об'єкти інфраструктури, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Між ОСОБА_1 та Харківською міською радою 19.09.2005 року був укладений договір оренди землі, у відповідності до умов якого в оренду надана земельна ділянка площею 0,0051 га АДРЕСА_1 для забудови арки під прибудову до реконструйованого під магазин непродовольчих товарів нежитлового приміщення та подальшої експлуатації об'єкта ( а.с. 28 - 33 ).

05.09.2007 року позивач продав належні йому об'єкти нерухомого майна, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 про що 19.04.2010 року повідомив Харківську міську раду ( а.с. 48 ).

Управлінням земельних відносин ХМР 12.05.2010 року ОСОБА_1 надано відповідь про необхідність отримання роз'яснень про порядок припинення права користування земельною ділянкою ( а.с. 47 ).

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на земельній ділянці, яка перебуває у власності іншої особи, - переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Аналогічно, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Вказані законодавчі акти передбачають зміну землекористувача в разі зміни власника об'єкта нерухомості - припинення права користування для продавця і перехід права користування до покупця. При цьому такий спосіб переходу права користування земельною ділянкою - розірвання договору оренди, законодавством не передбачений.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі».

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 ЗК України).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 40 договору оренди землі від 19.09.2005 року передбачено, що перехід права власності на будівлі та споруди, які розташовані на орендованій земельній ділянці до другої особи є підставою для розірвання договору та укладання договору з новим власником будинків та споруд ( а.с. 32 ).

Таким чином, сторони при укладенні договору оренди передбачили можливість розірвання цього договору з інших підстав, ніж це зазначено в Земельному Кодексі України, даних про те, що договір був оспорений Харківською міською радою в цій частині не надано.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375,381-384,390,391 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 липня 2014 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 січня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко