Cправа № 563/1366/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16.01.2019 року

Корецький районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Опришка П.З.

секретар судового засідання Литвинчук Л.Л.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з неї заборгованості в розмірі 74876,00 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач вказує, що протягом травня-червня 2017 року вона уклала договори позики з відповідачем, згідно яких надала відповідачу в борг грошові кошти на загальну суму 1100 доларів США, які відповідач мала віддати протягом місяця, а також ще 430 доларів США в якості відсотків, що підтверджується борговими розписками відповідача. По теперішній час грошові кошти не були повернуті відповідачем та наміру їх повертати у добровільному порядку вона немає, тому позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, в судове засідання не зявилася, повідомлялася за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, а також через веб-портал Судової влади України. Відзиву на позов не надала.

Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або, якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договори позики, що підтверджуються борговими розписками:

від 31.05.2017 року, згідно, якої відповідач взяла в борг 500 доларів США та зобов'язалась повернути протягом місяця з відсотками в сумі 190 доларів США (разом 690 доларів СІІІА);

від 03.06.2017 року, згідно, якої відповідач взяла в борг 200 доларів США та зобов'язалась повернути протягом місяця з відсотками в сумі 80 доларів США (разом 280 доларів США);

від 08.06.2017 року, згідно, якої відповідач взяла в борг 200 доларів США та зобов'язалась повернути протягом місяця з відсотками в сумі 80 доларів США (разом 280 доларів США);

від 08.06.2017 року, згідно, якої відповідач взяла в борг 200 доларів США та зобов'язалась повернути протягом місяця з відсотками в сумі 80 доларів США (разом 280 доларів США.

Станом на 31.05.2017 року Національним банком України було встановлено наступний офіційний курс гривні до іноземної валюти (долару США): 100 доларів США становило 2635.2778 грн. (офіційний сайт НБУ). Тобто 690 Доларів США становило 18 183,00 грн.

Станом на 03.06.2017 року Національним банком України було встановлено наступний офіційний курс гривні до іноземної валюти (долару США): 100 доларів США становило 2627.0953 грн. (офіційний сайт НБУ). Тобто 280 Доларів США становило 7356,00 грн.

Станом на 08.06.2017 року Національним банком України було встановлено наступний офіційний курс гривні до іноземної валюти (долару США): 100 доларів США становило 2620.5414 грн. (офіційний сайт НБУ). Тобто 560 Доларів США становило 14675,00 грн.

Отже загалом сума заборгованості за борговими розписками, яка встановлена в судовому засіданні становить 40214,00 грн., що еквівалентно 1530,00 доларів США станом на день надання та підписання вказаних розписок.

Сума зазначена в позові, а саме 74876,00 грн. свого підтвердження в суді не знайшла.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, ч.1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оцінюючи договір позики суд приймає до уваги те, що за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику.

Крім того, також слід зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником.

Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р.(№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. (№6-50цс16).

Крім того, як убачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміні від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

При цьому, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні висновки.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, предметом доказування в спірних правовідносинах сторін є як факт існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики, де належним доказом на підтвердження факту передачі коштів є боргова розписка, так і факт повернення чи неповернення позичальником грошових коштів.

За таких обставин, досліджуючи боргові розписки, яка міститься в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що дані розписки є підтвердженням існування між сторонами договірних зобовязань й відповідно свідчить про існування між сторонами саме укладених договорів позики та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

При цьому, згідно із вимогами ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в межах сум підтвердженими належними доказами та дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 вікторівни (ідентифікаційний код НОМЕР_1, останнє відоме місце проживання: 34700, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, (ідентифікаційний код 0, місце проживання: 34700, вул. Нова, 31, с. Новий Корець, Корецький район, Рівненська область) заборгованість за борговими розписками у розмірі 40214,00 (сорок тисяч двісті чотирнадцять) грн. 00 коп., що є еквівалентом 1530,00 доларів США станом на день надання та підписання боргових розписок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Корецьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Опришко П.З.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24 січня 2019 року.