Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 369/3913/15-ц

провадження № 61-2770св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В.П.,

учасники справи:

позивач, відповідач за зустрічним позовом - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року у складі суддів: Касьяненко Л. І., Гуля В. В., Іванової І. В.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк» та або банк) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, в якому просило стягнути з відповідача на його користь 1 024 696,17 грн заборгованості за кредитним договором, що складається з 81 146,56 грн простроченої заборгованості за кредитним договором, 14 239,67 грн простроченої заборгованості по процентах, 916 520,13 грн пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, 2 308,22 грн як трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості, 4 689,60 грн заборгованості по оплаті по кредиту, 3 395,28 грн інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості.

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсними пункти 3.6. та 1.5.1. кредитного договору від 19 серпня 2008 року, укладеного між ним та ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», посилаючись на те, що вони порушують його права як споживача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2015 року у складі судді Усатова Д. Д. у задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк» та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки сторони заявили про застосування позовної давності, та враховуючи відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності, позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню в зв'язку зі спливом позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» 765 674,10 грн простроченої заборгованості за кредитним договором та 7673,40 грн судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ПАТ «Родовід Банк» звернулося з позовом до суду в межах позовної давності, а також наявністю підстав для стягнення кредитної заборгованості.

14 березня 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року, у якій він просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» і залишити в силі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2015 року. Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суд апеляційної інстанції не з'ясував обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Києво-Святошинського районного суду Київської області зазначену справу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2016 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року до закінчення касаційного провадження у справі.

21 червня 2016 року зазначена справа надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2016 року зазначена справа призначена до розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року вказана справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

На час розгляду колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційної скарги ОСОБА_4 відзиви не надходили.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі ОСОБА_4 доводи дають підстави для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Предметом касаційного оскарження є рішення апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» про стягнення з відповідача кредитної заборгованості в розмірі 765 674,10 грн. В частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог про захист прав споживачів та визнання окремих положень договору недійсними рішення не оскаржується, а тому не переглядається в касаційному порядку.

Суди встановили, що 19 серпня 2008 року ОСОБА_4 уклав з ВАТ «Родовід Банк» кредитний договір, відповідно до якого банк видав позичальнику кредит у розмірі 97 000 грн зі сплатою 13% річних та 0,3000% від суми виданого кредиту щомісячної плати за обслуговування кредиту, пені за несвоєчасне повернення кредиту чи 1,6% процентів за кожний день прострочення від суми простроченої заборгованості, зі строком повернення до 19 серпня 2015 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 передав у заставу банку автомобіль марки Renault KANGO згідно договору застави від 19 серпня 2008 року.

Частиною 3 пункту 3.2 кредитного договору визначено, що позичальник повинен щорічно переукладати на наступний рік з визначеною банком страховою компанією договір страхування автомобіля про страхування такого автомобіля на користь банку від ризиків втрати, ушкодження і викрадення на суму, що не менше реальної вартості автомобіля, в строк не пізніше, ніж за 7 робочих днів до закінчення строку дії договору страхування автомобіля на поточний рік.

Згідно з пунктом 3.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний надавати банку копію договору страхування автомобіля, укладеного ним самостійно на наступний рік відповідно до пункту 3.2 договору, та копію документа, який свідчить про внесення коштів у розмірі страхової премії за договором страхування автомобіля на наступний рік, не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення договору страхування автомобіля на поточний рік.

Пунктом 3.4 кредитного договору позичальник зобов'язується у разі невиконання зобов'язань, передбачених у пунктах 3.2 та 3.3 договору, достроково погасити заборгованість за одержаними кредитами та сплатити проценти за користування ними, а також пені та штрафи, передбачені кредитним договором.

На виконання умов кредитного договору відповідач уклав договір добровільного страхування автомобіля лише один раз 19 серпня 2008 року, що не заперечується банком.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не надав банку договору страхування автомобіля 12 серпня 2009 року, в нього відповідно до частини 3 пунктів 3.2, 3.3, 3.4 кредитного договору з наступного дня - 13 серпня 2009 року виник обов'язок дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором, а у ПАТ «Родовід Банк» виникло право вимагати виконання позичальником такого зобов'язання. Проте банк звернувся до суду з такою вимогою в квітні 2015 року.

ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування позовної давності.

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_4 уклав договір страхування автомобіля, переданого банку в заставу, лише один раз 19 серпня 2008 року та в подальшому відповідно до пунктів 3.2, 3.3, 3.4 кредитного договору не укладав договорів страхування автомобіля, дійшов обґрунтованого висновок, що у кредитора виникло право дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором з 13 серпня 2009 року в зв'язку з ненаданням позичальником договору страхування автомобіля.

Оскільки ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з вимогою до відповідача у квітні 2015 року, висновок суду першої інстанції про те, що позивач звернувся з цією вимогою поза межами позовної давності є правильним.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» є законним і обґрунтованим та ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновок апеляційного суду про те, що банк правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача простроченої кредитної заборгованості та в межах позовної давності, не ґрунтується на встановлених судом обставинах і нормах матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З урахуванням викладеного рішення апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 16 лютого 2016 року скасувати, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротуна

В. П. Курило