ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Солостар

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Солостар до ОСОБА_1, треті особи: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері реєстрації Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 співвласників багатоквартирного будинку Добровольців 10 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю Солостар до ОСОБА_1, треті особи: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері реєстрації Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 співвласників багатоквартирного будинку Добровольців 10 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Солостар до ОСОБА_1, треті особи: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері реєстрації Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 співвласників багатоквартирного будинку Добровольців 10 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю Солостар просить скасувати в повному обсязі рішення (заочне) Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року по справі №201/18563/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Солостар до ОСОБА_1, треті особи, що не заявляють самостійні вимоги - ОСОБА_2 співвласників багатоквартирного будинку Добровольців 10, Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері реєстрації Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та ухвалити нове рішення, в повному обсязі задовольнити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Солостар , яким усунути перешкоди які чинить ОСОБА_1 (49000, м. Дніпро, пров. Добровольців, буд.10) в користуванні належною на праві приватної власності ТОВ Солостар квартирою №930, що розташована у будинку №10 по провулку Добровольців у м. Дніпрі шляхом його виселення без надання іншого житлового приміщення.

Відзивів на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Солостар на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 27 грудня 2017 року вбачається, що ЗАТ «Дніпропетровська фірма «Мрія» на підставі свідоцтва про право власності САА № 8090063, виданого 07 листопада 2005 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 27 жовтня 2005 року, належав на праві власності гуртожиток, який знаходиться за адресою: місто Дніпро, пров. Добровольців, буд. 10 (а.с.10).

17 лютого 2017 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_3 було зареєстровано право власності ТОВ «Солостар» на частину квартирного (багатоквартирного) житлового будинку літ. А-9, обєкт житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, пров. Добровольців, буд. 10, на підставі декларації про готовність до експлуатації обєкта, який належить до І-ІІІ категорії складності серія та номер ДП11, виданий 13 вересня 2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, акта оцінки вартості та приймання-передачі обєкта нерухомого майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «Солостар» від 15 лютого 2017 року виданого ТОВ «Дніпропетровська фірма «Мрія» (а.с.9-10).

З відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 26 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, гуртожиток (а.с.15).

26 червня 2017 року ТОВ «Солостар» направляло на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу про виселення із вимогою звільнити житлову площу (а.с.11) та у зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 вищезазначеної письмової вимоги ТОВ «Солостар» вимушено було звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом саме на позивача покладається обов'язок довести ті обставини, які є підставою для звернення, в тому числі порушення права з боку відповідача.

Згідно із ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Системний аналіз норм процесуального права дає підстави для висновку про те, що обставини якими ТОВ «Солостар» обґрунтовує свої вимоги підлягають доказуванню, які не можуть ґрунтуватись на припущеннях та для доказовості користування ОСОБА_1 належним на праві власності ТОВ «Солостар» квартирою всупереч його волевиявленню, останній повинен надати належні докази.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення ТОВ «Солостар» від обов'язку доказування та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях.

В обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ «Солостар» посилається на те, що після отримання права власності на спірне майно ТОВ «Солостар» намагався отримати доступ до квартири, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало проживання у квартирі ОСОБА_1 не маючи жодних цивільно-правових підстав.

Однак, до суду не надано жодних допустимих доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 всупереч волевиявленню позивача дійсно користується спірною квартирою.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «Солостар» про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено свої вимоги щодо користування ОСОБА_1 належною на праві власності ТОВ «Солостар» квартирою всупереч волевиявленню позивача.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції неправомірно посилається фактично як на єдину підставу відмови в задоволенні позову, на те, що позивачем не доведено порушення право з боку відповідача, колегія суддів ставиться критично, оскільки ТОВ «Солостар» не надано жодних доказів в підтвердження свої позовних вимог.

Окрім того, в матеріалах справи наявний ОСОБА_2 співвласників багатоквартирного будинку Добровольців 10 складений Головою правління ОСОБА_4 від 01 листопада 2018 року про місце проживання з якого вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ВА 824058, виданий Слов'янським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 18 липня 1997 року, фактично не проживає в кв.930 за адресою м. Дніпро, пров. Добровольців,10 з 01 листопада 2018 року.

Щодо твердження апелянта, що оскільки відповідач був належним чином повідомлений про судові засідання, йому направлялась вимога про виселення, а він навмисно, з явною не повагою як до суду, так і до позивача ігнорував вимоги про виселення та призначені судові засідання, колегія суддів також ставиться критично, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 вищезазначеної вимоги також в матеріалах справи наявні лише конверти направлені на адресу відповідача для сповіщення, там чином не ОСОБА_1 не може вважатися таким, що повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи.

Щодо твердження апелянта про наявність порушеної кримінальної справи за фактом вчинення рядом осіб, в тому числі і відповідачем, шахрайства, за ч.1 ст.190, кримінальне провадження відомості за яким внесені до ЄРДР за №0001622, колегія суддів ставиться критично, оскільки апелянтом не надона також жодних доказів на підтвердження даного факту.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Солостар - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_5