Єдиний унікальний номер 725/2646/15-ц
Номер провадження 2/725/714/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2019 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Скуляк І. А.

при секретарі Ботнар Т.П.

за участю сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, МФО 320478, ) до ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1, 58000, м. Чернівці, вул. Кочубея, 22/1), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн. НОМЕР_2, 58000, м. Чернівці, вул. Головна, 279/23) про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 20 780 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,8% річних з кінцевим терміном повернення кредиту та процентів 08.06.2018 року. Зазначає, що відповідач протягом дії кредитного договору систематично порушував його умови, в наслідок чого утворилась заборгованість перед банком станом на 02.03.2015 року в розмірі 8 325,78дол.США. та 9 571грн. 69коп.

В забезпечення повернення кредиту за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязаннях боржника ОСОБА_1, які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі.

У звязку з вищевикладеним, уточнивши в ході розгляду справи позовні вимоги, просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн. НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008 року в сумі 12 369,03 доларів США та 248 992,31 грн., а також понесенні судові витрати.

Від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 через канцелярію суду надійшлов відзив на позов, в якому вказав про часткове визнання позовних вимог.

Від представника позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача в судовому поданий позов підтримав у повному обсязі, просив про його задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, зокрема не погодилися на суму богу яку позивач просить стягнути, посилаючись на доводи, викладені в відзиві.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 20 780 дол. США /а.с.4-9/.

Зокрема, відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, уточненного представником позивача в ході розгляду справи, в наслідок несвоєчасного виконання зобовязання, відповідач ОСОБА_1 заборгував перед банком за кредитним договором в сумі 12 369,03 доларів США та 248 992,31 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом прострочена 8 019,56 доларів США, заборгованості по процентам прострочена 4 349,47 доларів США, заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності 174 871,84 грн., заборгованості по пені за несвоєчасне погашення процентів в межах строку позовної давності 74 120,47 грн. /а.с. 5-7, том 2/.

Крім того, в забезпечення повернення кредиту за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязаннях боржника ОСОБА_1, які виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі, що підтверджується договором поруки від 11 червня 2008 року за №ЧОУ/21-ф/08Д-р /а.с.10/.

Так, частиною 1 та 2 статті 554 ЦК України, передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки .

Згідно ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта (в даному випадку долари США) може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За ч.3 ст.533 цього Кодексу, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, в порядку та на умовах встановлених законом.

Дослідивши матеріали справи в судовому засіданні суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 не виконує свої грошові зобовязання за кредитним договором, а також те, що поручитель ОСОБА_2 відмовляється добровільно виконувати взяті на себе обовязки відповідати по зобовязанням боржника перед кредитором за кредитним договором, суд вважає, що позов обґрунтований.

Щодо посилання позивача на необхідність застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а як передбачено ч.5 даної статті, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Крім того, відповідно до ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем до первісної позовної заяви, відповідачем ОСОБА_1 вперше було допущено прострочення строку сплати чергового платежу в погашення основної заборгованості за кредитом в період з 11.06.2009 року по 30.06.2019 року, однак в наступному ж місяці дану заборгованість було погашено, і станом на кінець липня 2009 року прострочена заборгованість була відсутня взагалі.

Крім того, як вбачається з даного розрахунку, що відображає виникнення прострочення заборгованості за основним зобов'язанням, змінюється щомісяця та свідчить про те, що боржник здійснював погашення кредиту регулярно, хоча і не завжди згідно з графіком.

Таким чином, суд вважає, що відповідач стабільно вчиняв дії щодо переривання загального 3-річного строку позовної давності, відтак строк звернення до суду за захистом порушеного права в частині стягнення заборгованості за кредитом жодним чином не порушено.

Крім того, як вбачається з розрахунку, відповідач регулярно здійснював погашення процентів за користування кредитом, і станом на дату подання позову Банк вказав, що останнє погашення процентів мало місце 14.01.2015 року, а, як вбачається із розрахунку, доданого до заяви про збільшення позовних вимог, таке погашення відбулося також 30.03.2015 року.

Таким чином, суд вважає, що банком не пропущено ні позовну давність щодо часткового стягнення заборгованості, так як боржник регулярно вчиняв дії щодо її переривання, ні щодо повного повернення заборгованості - до 08.06.2018 року.

З приводу посилання відповідача щодо неправомірності нарахування процентів та штрафних санкцій (пені) після припинення кредитних правовідносин, то суд зазначає наступне.

Зокрема, на думку відповідача, реалізувавши своє право на дострокове повернення усього кредиту, банк тим самим змінив передбачений кредитним договором термін повернення кредиту з 08.06.2018р. на 30.04.2015р., й у зв'язку з цим строк кредитування нібито завершився 30.04.2015 року, тобто відповідач ОСОБА_1 дійшов висновку, що кредитні правовідносини між банком і ним припинені 30.04.2015р., а тому після 30.04.2015р. у банку нібито відсутні правові підстави для нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених кредитним договором.

Так, ОСОБА_4 Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 зроблено правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В обґрунтування такого висновку зазначено, що поняття «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. У цій справі (№444/9519/12) сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання.

При цьому, у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду зазначено, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (п. 53. Постанови).

Як вбачається з Кредитного договору (п.1.1), Банк надав Позичальнику кредит на строк з 11.06.2008 року по 08.06.2018 року.

Разом з тим, у п.7.4 Кредитного договору сторони домовилися, що строк дії договору з моменту набрання ним юридичної сили по "08" червня 2019 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору не тягне за собою припинення зобов'язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов'язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов'язань, що лишились невиконаними на момент закінчення строку дії договору.

Таким чином, сторони розмежували строки у кредитному договорі, що відповідає правовій позиції ОСОБА_4 Верховного Суду.

Крім того, у п.1.6 Кредитного договору сторони погодили, що строк (термін) виконання зобов'язань позичальника перед банком щодо повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів, можливої неустойки, комісій та інших видатків, передбачених цим Договором, вважається таким, що настав, у разі настання строку/терміну, визначеного п.1.1 цього договору, а також за рішенням Банку у разі (незалежно від настання строку/терміну, на який надано кредит згідно п.1.1 цього договору або строків/термінів часткової сплати кредиту та/або сплати процентів, встановлених цим договором) неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань згідно цього договору та зокрема зобов'язань, передбачених п.3.3 цього договору та/або у разі прострочення (включаючи одноразове прострочення) строків/термінів сплати процентів та/або часткового погашення кредиту згідно умов договору. У вказаному рішенні банку зазначається дата настання строку (терміну) виконання зобов'язань позичальника перед банком щодо повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів, можливої неустойки та інших видатків, передбачених цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення банку з визначенням конкретного строку (терміну) виконання зобов'язань позичальника перед банком не існує.

Разом з тим, відповідач вважає, що банк при зверненні до суду реалізував своє право вимоги дострокового повернення кредиту, однак у позовній заяві відсутні відомості щодо конкретного строку (терміну) виконання зобов'язань позичальника перед банком.

У постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц зазначено, що саме наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Таким чином, сторонами не надано суду документу, який би свідчив про рішення банку про зміну дати настання строку (терміну) виконання зобов'язань позичальника перед Банком, а тому дане твердження відповідача не береться судом до уваги як належний доказ.

Щодо посилання відповідача ОСОБА_1 про порушення позивачем норм матеріального права, то суд не бере дані твердження до уваги, з огляду на наступне.

Так, відповідач зазначає, що позивач за певні періоди кредитування збільшив процентну ставку з 13,8% до 14,8% в односторонньому порядку, в той час як банки не мають права змінювати відсоткову ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін.

Однак, згідно з п.3.1.10 договору Банк зобов'язався нараховувати проценти на залишок простроченої заборгованості за кредитом, виходячи з процентної ставки, зазначеної у п.1.1. збільшеної на 1 процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Крім того. п.3.1.11 Кредитного договору, передбачено, що у разі порушення позичальником зобов'язань, встановлених п.п.3.3.12-3.3.16 цього договору (щодо страхування майна), процентна ставка за користування кредитом, встановлена п.1.1 цього договору, підвищується на 1%.

Таким чином, вказані умови в будь-якому випадку є обов'язком, а не правом Банку, і жодним чином не передбачають додаткового повідомлення боржника про застосування підвищеної відсоткової ставки, так як боржник безперечно знає і усвідомлює, що здійснює порушення умов договору та допускає прострочення платежів.

Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості, відсоткову ставку в жодному випадку не було змінено як умову договору, так як поряд з застосуванням підвищеної відсоткової ставки до простроченої заборгованості, до строкової заборгованості продовжувала застосовуватися звичайна відсоткова ставка.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи в судовому засіданні суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 не виконує свої грошові зобовязання за кредитним договором, вважає що позовні вимоги обярунтовані та позов підлягає задоволенню, внаслідок чого необхідно стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в іноземній валюті, а саме в доларах США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасну сплату процентів необхідно стягнути в національній валюті України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь банку необхідно стягнути в солідарному порядку судовий збір в розмірі 5801,53 грн.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 11, 15-16 ,509-510, 525, 526, 549 554,611,612,625,1048-1050,1054 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 76, 77, 141, 263-265, 280-282, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обємі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн. НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №ЧОУ/21-ф/08/Д від 11.06.2008 року в сумі 12 369,03 доларів США та 248 992,31 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом прострочена 8 019,56 доларів США, заборгованості по процентам прострочена 4 349,47 доларів США, заборгованості по пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності 174 871,84 грн., заборгованості по пені за несвоєчасне погашення процентів в межах строку позовної давності 74 120,47 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн. НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» судові витрати у розмірі 5801,53 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. А. Скуляк