Справа №463/5515/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова,

в складі:

головуючого судді Юрків О.Р.

за участі:

секретаря судового засідання Кузьми Д.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: 79040, м.Львів, вул. Сигнівська, 9/82) до Личаківського відділу ДВС м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області (місце знаходження: 79058, м.Львів, пр. Чорновола, 39) про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовною заявою до Личаківського відділу ДВС м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність працівників ДВС ГТУЮ у Львівській області, щодо приховування від ОСОБА_1 інформації про причини нестягнення аліментів в її користь та ненадання інформації щодо місцезнаходження виконавчого листа і нестягнення Личаківським ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області аліментів в її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. Просить стягнути з відповідача - Личаківського відділу ДВС м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області моральну шкоду у розмірі 100000.00 гривень.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28 лютого 2006 року, з громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, присуджено стягнути аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття.

Позивач зазначає, що після звільнення ОСОБА_3 з Львівської ОСОБА_4 ветеринарної медицини ім. С. Гжицького, а саме з 01 квітня 2016 р. поступлення аліментів на її рахунок припинилися. Оскільки державним виконавцем Личаківського відділу ДВС м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області було втрачено виконавчий лист при скеруванні такого до Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГУЮ у Київській області.

Позивач, вважає, що аліменти, які вона не отримує з 01 квітня 2016 року з вини відповідача є в причинному звязку між протиправною поведінкою відповідача і нанесення моральної шкоди у вигляді неотриманих аліментів і нестягнення неустойки з боржника ОСОБА_3

Позивач стверджує, що причинена моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку із протиправною поведінкою відповідача щодо неї. Через поведінку відповідача, ОСОБА_1 станом на сьогоднішній день перебуває в стані душевного хвилювання та неспокою, постійно вживає заспокійливі медичні препарати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовні заяві. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявилася. Проте, 05.12.2018 р. надала відзив на позовну заяву /а.с.34-37/, згідно якого просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки державним виконавцем в межах здійснення виконавчого провадження вчинені всі дії для виконання виконавчого листа.

Додатково представник відповідача у відзиві зазначила, що стягнення моральної шкоди можливе тільки після вирішення питання щодо незаконності дій державного виконавця судом, який видав виконавчий документ. І тільки за результатами розгляду такої справи, у випадку вирішення такої на користь стягувача, останній вправі звертатися з позовом про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши інші матеріали справи, зясувавши всі обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд встановив, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28.02.2006 року з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 та жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, стягнуто в користь ОСОБА_1, жительки с. Волиця Мостиського району Львівської області, аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття.

01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області видано виконавчий лист, який предявлено до Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів для примусового виконання виконавчого листа № 2-49/2006.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи виписки з рахунку від 05.02.2016 р., ОСОБА_1 до 31.03.2016 р. отримувала аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі встановленому рішенням Мостиського районного суду Львівської області.

Державний виконавець Личаківського відділу ДВС 05.08.2016 року керуючись п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, яку разом з виконавчим документом скерував для подальшого виконання до Києво-Святошинського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, оскільки було встановлено, що боржник ОСОБА_3 працює і отримує доходи у ПАТ «Нова лінія», що знаходиться за адресою: м. Київ, Києво-Святошинський район, с. Чабани, шоссе Одеське 8. Однак, матеріали виконавчого провадження були втрачені при пересилці.

Оскільки, позивач з 01 квітня 2016 р. не отримувала аліменти через втрату матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_1 звернулася до Мостиського районного суду із скаргою на дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 08.05.2018р. визнано неправомірними дії (бездіяльність) державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області щодо неналежного виконання у виконавчому провадженні № 51876881 виконавчого листа № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття.

Зобов`язано державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області вжити заходи щодо належного виконання виконавчого листа № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття.

В задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та зобов`язання Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області усунути порушення щодо отримання ОСОБА_1 аліментів відмовлено.

На підставі ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 18.07.2018 р. видано дублікат виконавчого листа №2-49/2006, виданого 01.03.2006року на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 28 лютого 2006р., про стягнення з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 та жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, в користь ОСОБА_1, жительки с.Волиця Мостиського району Львівської області, аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005року і до досягнення дочкою повноліття.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із змісту відзиву на позовну заяву, 20.08.2018 року, на підставі отриманого дублікату виконавчого документу, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано на адресу сторін виконавчого провадження для відома та виконання.

11.09.2018 року державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по аліментах та встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів починаючи з травня 2016 і по 01.09.2018 року становить 37648,05 грн.

З метою забезпечення виконання вищевказаного рішення суду, 11.09.2018року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та внесено відповідні записи про обтяження до Реєстрів.

11.09.2018року державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та скеровано для виконання до відповідних установ, а також боржнику до відома.

Крім цього, у відзиві зазначено, що на депозитний рахунок відділу 12.09.2018року боржником сплачено заборгованість в сумі 19000,00 грн., та 05.10.2018 року заборгованість в сумі 18648,00 грн.

29.10.2018року на адресу стягувача скеровано листа щодо повідомлення рахунків для переказу коштів в сумі 37648,00 грн., в результаті чого 01.11.2018 року отримано відповідь щодо неможливості надання рахунків.

Таким чином, державним виконавцем Личаківського ВДВС були вчиненні всі необхідні дії для примусового виконання виконавчого листа № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльність працівників ДВС ГТУЮ у Львівській області, щодо приховування від ОСОБА_1 інформації про причини нестягнення аліментів в її користь та ненадання інформації щодо місцезнаходження виконавчого листа і нестягнення Личаківським ВДВС м.Львова ГТУЮ у Львівській області аліментів в її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_2 .

Що ж стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача - Личаківського відділу ДВС м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області моральної шкоди у розмірі 100000 (сто) тисяч гривень, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом зазначеної норми закону у правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов'язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи.

У п. 5, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відтак, суд враховує те, що позивач належними засобами доказування не довела завдання їй моральної шкоди, і саме відповідачем, а також, що саме відповідач має їй відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі 100000 (сто) тисяч гривень, яка полягала у приховуванні від ОСОБА_1 інформації про причини нестягнення аліментів на її користь. Оскільки відсутнє рішення суду, яким би визнано дії Личаківського ВДВС неправомірними, тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача майнової шкоди .

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Таким чином вимога про відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій державного виконавця предявлена позивачем до неналежної особи.

Таким чином, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: 79040, м.Львів, вул. Сигнівська, 9/82) до Личаківського відділу ДВС м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області (місце знаходження: 79058, м.Львів, пр. Чорновола, 39) про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24.01.2019 року.

Суддя О.Р. Юрків