Постанова

Іменем України

28 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 295/12388/16-ц

провадження № 61-46204св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Компанія КВІККОМ ЛІМІТЕД, ОСОБА_4 ,

треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року в складі судді Остапчук Т. В. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року в складі колегії суддів: Саліхова В. В., Вербової І. М., Прокопчук Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Компанії КВІККОМ ЛІМІТЕД, ОСОБА_4, треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М. А., про захист прав споживачів, стягнення матеріальної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено договори вкладу, за умовами яких протягом 2013-2014 років позивачем розміщено на рахунку банку кошти у розмірі 409 181,77 грн та 34 298 дол. США. У подальшому (03 жовтня 2014 року) ПАТ «ВіЕйБі Банк» віднесено до категорії проблемних, а 20 листопада 2014 року - до категорії неплатоспроможних. Крім того, з 21 листопада 2014 року в ПАТ «ВіЕйБі Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 19 березня 2015 року в ПАТ «ВіЕйБі Банк» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано цей банк, а 20 березня 2015 року призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

Під час здійснення тимчасової адміністрації позивачу виплачено 200 000 грн, тому заборгованість банка перед вкладником складає 283 102,75 грн та 31 447,11 дол. США. Банк визнає заборгованість перед ОСОБА_1 у розмірі 1 046 712,57 грн.

ОСОБА_1 вказував, що відповідачі є пов`язані з банком особами, вони несуть цивільно-правову відповідальність перед вкладниками, оскільки їх дії призвели до віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Так, відповідачі як власники банку своїми умисними діями, які полягали у невжитті своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку та приховуванні фінансової неспроможності, завдали позивачу збитків у розмірі вкладу.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути в солідарному порядку з Компанії КВІККОМ ЛІМІТЕД та ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 1 046 712, 57 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності вини у діях пов`язаних з банком осіб щодо неповернення позивачу грошових коштів, а також, що дії чи бездіяльність відповідачів призвели до завдання банку шкоди. Позивачем не було доведено заподіяння шкоди саме внаслідок неправомірних рішень, дій чи бездіяльності відповідачів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження винних дій відповідачів щодо віднесення банку до категорії неплатоспроможних та завданні ОСОБА_1 шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачу як споживачу фінансових послуг завдано матеріальної шкоди, оскільки він позбавлений можливості отримати суму вкладу. У заподіянні відповідної матеріальної шкоди є винна власників ПАТ «ВіЕйБі Банк», які є відповідачами у справі.

Відповідачі є пов`язаними з банком особами, несуть цивільно-правову відповідальність перед вкладниками, оскільки їхні дії призвели до віднесення банку до неплатоспроможного, вони опосередковано отримали майнову вигоду, тривалий час приховуючи фінансову неспроможність фінансової установи.

Також судом першої інстанції порушено процесуальний закон в частині визначення підсудності справи.

Доводи інших учасників справи

У січні 2019 року ОСОБА_4 , який діє через представника ОСОБА_5 , подав до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що позивач отримав кошти від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі, визначеному в законі. Право позивача на отримання грошових коштів як на дату звернення до суду, так і на даний час не може вважатися порушеним, а твердження щодо категоричного порушення прав на отримання коштів є передчасним та не повинне прийматись судом до уваги. Позивач має право на стягнення коштів за вкладом у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 січня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2019 року справу призначено до розгляду.

В судових засіданнях Верховного Суду від 27 березня та 14 серпня 2019 року розгляд справи було відкладено.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що між ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено договори банківського вкладу, а саме:

- 22 жовтня 2013 року в розмірі 133 509,77 грн зі сплатою 20,75 % річних з кінцевою датою розміщення вкладу до 22 листопада 2014 року, станом на дату вводу тимчасової адміністрації залишок по зазначеному договору становив 153 952,58 грн;

- 19 грудня 2013 року в розмірі 60 000 грн зі сплатою 25 % річних з кінцевою датою розміщення вкладу до 19 січня 2015 року, станом на дату вводу тимчасової адміністрації залишок по зазначеному договору становив 62 219,39 грн;

- 13 лютого 2014 року в розмірі 6 000 грн зі сплатою 25 % річних з кінцевою датою розміщення вкладу до 13 березня 2015 року, станом на дату вводу тимчасової адміністрації залишок по зазначеному договору становив 7 096,71 грн;

- 14 березня 2014 року в розмірі 2 000 грн зі сплатою 25 % річних з кінцевою датою розміщення вкладу до 14 вересня 2015 року, станом на дату вводу тимчасової адміністрації залишок по зазначеному договору становив 2 071,04 грн;

- 05 травня 2014 року в розмірі 12 450 дол. США зі сплатою 12,75 % річних з кінцевою датою розміщення вкладу до 29 травня 2015 року, станом на дату вводу тимчасової адміністрації залишок по зазначеному договору становив 12 574,08 дол. США;

- 19 травня 2014 року в розмірі 207 672 грн зі сплатою 27,5 % річних з кінцевою датою розміщення вкладу до 16 червня 2015 року, станом на дату вводу тимчасової адміністрації залишок по зазначеному договору становив 211 722,81 грн;

- 19 листопада 2014 року в розмірі 21 848 дол. США зі сплатою 5 % річних з кінцевою датою розміщення вкладу до 12 січня 2015 року, станом на дату вводу тимчасової адміністрації залишок по зазначеному договору становив 21 923,29 дол. США.

Встановлено, що протягом 2013-2014 років позивачем розміщено вклади (кошти) у ПАТ «ВіЕйБі Банк» на загальну суму 409 181,77 грн та 34 298 дол. США.

Згідно з довідкою ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 16 вересня 2015 року банк визнає кредиторські вимоги ОСОБА_1 у розмірі 1 046 712,57 грн.

03 жовтня 2014 року прийнято постанову Правління Національного Банку України № 631/БТ, якою встановлено обмеження діяльності ПАТ «ВіЕйБі Банк», зокрема зобов`язано ПАТ «ВіЕйБі Банк» не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 ПАТ «ВіЕйБі Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський акціонерний банк», відповідно до якого з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Згідно з постановою Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Встановлено, що позивачу під час здійснення тимчасової адміністрації банком за рахунок Фонду виплачено 200 000 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом спору у справі, яка переглядається, є стягнення матеріальної шкоди, яка виражається у сумі несплачених за договорами банківських вкладів коштів.

Позивач зазначив, що після виплати йому гарантованої суми відшкодування у розмірі 200 000 грн залишок заборгованості складає 283 102,75 грн та 31 447,11 дол. США.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Отже, за змістом наведених норм права зобов`язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

З обставин справи, встановлених судом, слідує, що позов пред`явлено вкладником, а ПАТ «ВіЕйБі Банк» віднесено до категорій неплатоспроможних.

Відповідно до офіційної відкритої інформації Національного банку України Компанія КВІККОМ ЛІМІТЕД є учасником і єдиним опосередкованим власником 86,7780 % статутного капіталу ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Одноосібним власником Компанії КВІККОМ ЛІМІТЕД є ОСОБА_4

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку.

Положеннями статті 49 наведеного Закону визначено заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів.

Так, за положеннями статті 49 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній станом на момент віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних, Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Положеннями статті 52 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

Частиною п`ятою статті 52 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній станом на момент віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних) передбачене право Фонду звернутися з вимогою до власників істотної участі, контролерів та керівників банку про задоволення за рахунок їх майна частини вимог кредиторів банку в разі, якщо дії чи бездіяльність таких осіб призвели до понесення банком збитків та/або завдання шкоди інтересам вкладників та інших кредиторів банку.

Отже, лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків.

Відповідно до частини шостої статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, чинній станом на момент віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних) на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов`язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

Покладення відповідальності за зобов`язаннями банку на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним, що передбачена статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у відповідній редакції, не є автоматичною. Така відповідальність може бути застосована до власників істотної участі лише в разі віднесення банку до категорії неплатоспроможних з вини таких власників.

Таким чином, особа, яка вимагає стягнення шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, має довести факт заподіяння такої шкоди указаними особами, внаслідок дій або бездіяльності, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв`язку між невиконанням зобов`язань та заподіяною шкодою та докази вини власника.

Такий елемент, як наявність шкоди, полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 червня 2019 року у справі 757/21639/15-ц (провадження № 61-19063св18).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Як на підставу доведеності заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на те, що рішенням Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2016 року у справі № 761/3002/15-ц встановлено факт вчинення ОСОБА_6 дій, які призвели до віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможного, що саме власники істотної участі не вжили дієвих і своєчасних заходів з фінансової підтримки банку для приведення його діяльності у відповідність до вимог законодавства України.

Разом з тим, рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 липня 2016 року у справі № 761/3002/15-ц скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 березня 2017 року.

Зважаючи на те, що для відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, посилання на судове рішення, яке у подальшому було скасоване, є безпідставним, оскільки не доводить наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.

Щодо посилання у касаційній скарзі на лист Національного банку України від 03 жовтня 2016 року, колегія суддів указує, що він не є належним та допустимим доказом вини відповідачів, оскільки Національний банк України не є повноважним органом, який встановлює наявність або відсутність вини особи, а може лише висловити свою точку зору з цього питання. Інших доказів наявності вини відповідача позивачем не надано та судами не встановлено.

З наведеного вище слідує, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності вини відповідачів та причинно-наслідкового зв`язку між їхніми діями (бездіяльністю) та ліквідацією банку. Позивач також не надав доказів того, що саме власник істотної участі ПАТ «ВіЕйБі Банк», тобто Компанія КВІККОМ ЛІМІТЕД, не вжив дієвих і своєчасних заходів з фінансування підтримки цього банку для проведення його діяльності відповідно до вимог законодавства, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності та неможливості своєчасного виконання банком зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Наведе дало судам підстави для відмови у задоволенні позову за недоведеністю.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що позивачу як споживачу фінансових послуг завдано матеріальної шкоди і він позбавлений можливості отримати суму вкладу, оскільки визначена частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» черговість задоволення вимог кредиторів до банку не позбавляє та не обмежує позивача на отримання суми вкладу, а лише зумовлює певні процедурні питання здійснення ними цього права.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, на думку заявника, встановлені судом неповно і неправильно. Переоцінка доказів знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно з вимогами статті 400 ЦПК України.

Безпідставними є доводи касаційної скарги щодо порушення судами процесуального закону в частині визначення підсудності справи, оскільки справу по суті розглянуто Печерським районним судом міста Києва за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування відповідача - ОСОБА_4 Судом першої інстанції враховано вимоги глави 1 розділу ІІІ ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження у справі) та правильно постановлено ухвалу від 15 листопада 2017 року про прийняття справи до провадження.

Крім того, ухвала Богунського районного суду міста Житомира від 28 серпня 2017 року про направлення матеріалів справи за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва була предметом апеляційного перегляду та залишена ухвалою суду вищої інстанції від 25 жовтня 2017 року без змін.

При вирішенні даної справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, ухвалене судове рішення відповідає критеріям законності і обґрунтованості.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Щодо клопотання про зупинення провадження у справі

25 березня 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення розгляду справи до вирішення іншої цивільної справи № 757/21639/15-ц у подібних правовідносинах в касаційному порядку. Скаржник вказує, що вказана справа Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року повернута колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для розгляду касаційної скарги.

Зазначене клопотання колегія суддів залишає без задоволення, оскільки стаття 252 ЦПК України визначає право, а не обов`язок суду зупинити провадження у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи обставини цієї справи, колегія суддів не знайшла підстав для зупинення провадження у справі до розгляду колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 757/21639/15-ц. Разом з тим, розгляд цієї справи в судових засіданнях Верховного Суду від 27 березня та 14 серпня 2019 року розгляд справи було відкладено.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська