КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 362/5227/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3946/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Марчук О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 Іванівани, ОСОБА_11, треті особи: які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_12, ОСОБА_13 ОСОБА_14 про скасування рішення та витребування майна з незаконного володіння,

за апеляційною скаргою першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2018 року,

встановив:

у квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати рішення приватного нотаріуса Васильківського нотаріального округу про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та реєстрацію за ОСОБА_15, та ОСОБА_3 права приватної власності на земельні ділянки, витребувати на користь територіальної громади в особі Великосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області земельні ділянки з незаконного володіння ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_4, ОСОБА_17, ОСОБА_3, ОСОБА_21, ОСОБА_18

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2018 року позовну заяву було повернуто.

Не погоджуючись з ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2018 року без змін.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області вказував, що за результатами опрацювання матеріалів кримінального провадження №002147 від 09.12.17, в ході якого було встановлено, що до Великосолтанівської сільської ради було надано нотаріально завірені копії Державних актів на право приватної власності на землю. Однак вказані рішення Великосолтанівської сільської ради, які вказані у даних Держаних актах не відповідають змісту цих рішень, а вказані акти не реєструвались в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2018 року позовну заяву було повернуто.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з положень п. 4 ч.4 ст.185 ЦПК України та вважав, що Великосолтанівська сільська рада Васильківського району Київської області представляє інтереси територіальної громади відповідного населеного пункту, а не держави, а тому, приймаючи рішення щодо розпорядження землями територіальної громади, сільська рада діє в межах своїх повноважень саме як орган місцевого самоврядування, а не як виконавчий орган державної влади. Відповідно без делегування повноважень з боку місцевої ради органи прокуратури не мають повноважень на пред'явлення від імені територіальної громади в особі відповідної місцевої ради позову про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України однією з підстав для повернення позовної заяви є відсутність підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Обгрунтовуючи пред'явлений позов, перший заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Кивської області зазначав, що Великосолтанівська сільська рада ніколи не здійснювала своє волевиявлення на передачу у приватну власність земельних ділянок вказаним в позовній заяві особам в якості відповідачів. За вказаними фактами було порушено кримінальне провадження №002147 від 09.12.17.

В Рішенні Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 зазначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. В основі інтересів держави завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державої, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини). Тому поняття «інтереси держави» є оціночним поняттям, а прокурор чи його заступник самостійно визначає в чому саме відбулось чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту. Надмірна формалізація «інтересів держави» може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де дійсно це потрібно. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №415/4214/15-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовувалась прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Таким чином, спір у справі виник, у зв'язку з виявленням факту використання відповідачам земельних ділянок без правовстановлюючих документів.

Враховуючи викладене, вказана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2018 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді