АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року

м. Чернівці

Справа №

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М.І., Лисака І. Н.

секретар Ковальчук Н. О.

позивач ОСОБА_1

відповідач Магальська сільська рада, ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 липня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Вівчар Г. А.

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом.

Просила зобов`язати Магальську сільську раду Новоселицького району Чернівецької області скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Посилався на те, що на підставі рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року вона стала власником 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . На підставі даного рішення суду право власності по 1/6 частці набули ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Крім того, на підставі рішення Новоселицького районного суду міста Чернівці від 10 червня 2015 року ОСОБА_4 набув право власності на 1/6 частку зазначеного житлового будинку та являється власником 1/3 частки житлового будинку.

В лютому 2019 року ОСОБА_2 та її син ОСОБА_4 , були зареєстровані в будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі згоди громадян ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . Позивачка як співвласник житлового будинку, згоди на реєстрацію місця проживання вказаних вище осіб не надавала.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Магальської сілької ради, ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , про скасування реєстрації місця проживання відмовлено.

Суд виходив з того, що позов є необґрунтованим. Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_4 проведена у відповідності до Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, які затверджені Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року за №207, а тому немає правових підстав зобов`язати сільраду об`єднаної територіальної громади села Магала, Новоселицького району скасувати реєстрацію.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі.

Посилалась на те, що відмовляючи у позові суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у відповідності до вимог ЖК УРСР та Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі Правила) сільрада села Магала не мала правових підстав для відмови у реєстрації відповідачів. Інші співвласники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не заперечували на час розгляду справи проти вселення та реєстрації відповідачів в житловому будинку.

Апелянт зазначає, що відповідно до пункту 11 Правил орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації, у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними, звернулася особа, яка не досягла 14 років. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Одним із документів, які особа надає органу реєстрації є заява про реєстрацію місця проживання (додаток 6 до Павил).

Пунктом 2 даної заяви передбачена згода власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання особи у разі відсутності документів, що підтверджують право на проживання в житлі.

Однак, в заяві ОСОБА_2 від 28 січня 2019 року наявна лише згода ОСОБА_4 Отже, відповідач здійснив реєстрацію її місця проживання без згоди співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 , чим порушив її права.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_4 є членами сім`ї співвласника будинку ОСОБА_4 якому дані особи приходяться відповідно дружиною та сином. Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 від 03 жовтня 2014 року видане виконавчим комітетом Рідківської сільради та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданої 06 серпня 2014 року виконавчим комітетом Рідківської сільської ради.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року за ОСОБА_1 визано право власності на 1/6 частки житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 8-9). На підставі цього рішення суду право власності на спірне нерухоме майно по 1/6 частці набули ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4

Рішенням Новоселицького районного суду міста Чернівці від 10 червня 2015 року ОСОБА_4 набув право власності на 1/6 частку зазначеного житлового будинку та став власником 1/3 частки житлового будинку (а. с.12).

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 березня 2016 року визнано право власності за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_4 за кожним на 1/6 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 . Право власності за даними особами зареєстровано в державному реєстрі речових прав 16 червня 2016 року.

28 січня 2019 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_4 , подала заяви до органу реєстрації, щодо проведення реєстрації її та сина по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 сплачено відповідний адміністративний збір. 28 січня 2019 року проведена реєстрація місця проживання органом виконавчої влади Магальської сільради Новоселицького району.

З копії листа Магальської сільської ради Новоселицького району від 13 лютого та 4 березня 2019 року вбачається, що в житловому будинку який розташований по АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (а. с. 14, 20).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Статтею 41 Конституції України та статтею1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Частиною 1 статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частина 2 статті 3 СК України визначає, що до складу сім`ї входять особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частина перша статті 156 ЖК УРСР передбачає, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною другою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК УРСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Пунктом 18 Правил місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання, якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу); документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.

У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції не врахував, що позивач обрав неефективний спосіб судового захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

У підпункті 2 пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, також вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Зазначені правові норми встановлюють певний порядок скасування реєстрації місця проживання фізичної особи, який пов`язано, зокрема, з втратою або позбавленням права користування або права власності на житлове приміщення.

Реєстрація за своїм змістом згідно зі статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у вказаній редакції визначається як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; тобто реєстрація є офіційним фіксуванням місця проживання певної особи, яка має право користування або право власності на зазначене житло.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17.

Відповідно до вищевказаної правової позиції Верховного Суду зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як в вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 не пред`являла такі вимоги до суду першої інстанції.

Отже позов задоволенню не підлягає, оскільки позивач просить застосувати неналежний спосіб захисту.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 липня 2019 року слід змінити в мотивувальній частині з підстав викладених у цій постанові.

Керуючись статтями 367,368,374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 16 липня 2019 року змінити в мотивувальній частині з підстав викладених у цій постанові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 5 вересня 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді М.І. Кулянда

І. Н. Лисак