КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1893/2019
справа №372/4101/15-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Лугового Р.В., Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Зінченка О.М. 17 червня 2016 року,

у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, Голосіївський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про скасування усиновлення,-

встановив:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, у якому просили:

- скасувати усиновлення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Київ, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянином України, уродженцем м. Сєвєродонецьк Луганськоїобласті згідно рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2013 року;

- поновити первинний актовий запис про народження ОСОБА_5 №835 зроблений Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції міста Києва 28 травня 2010 року та внести зміни: записати батьком ОСОБА_6 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України, уродженця м.Києва; змінити прізвище - записати ОСОБА_7, змінити по батькові - записати Володимирівна, місце народження, час народження та ім'я ОСОБА_7 залишити без змін.

Вимоги обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в позивачів народилася дочка ОСОБА_6, про її народження 25 травня 2010 року складено актовий запис та батьками записано ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є біологічними батьками.

Останні у шлюбі не перебували, після народження дитини відносини між ними погіршилися та в подальшому були припинені.

В 2011 році ОСОБА_2 познайомилася з ОСОБА_4, а 11 лютого 2012 року вони зареєстрували шлюб.

Позивачі зазначають, що до укладення шлюбу поведінка ОСОБА_4 свідчила, що він налаштований на позитивне сімейне майбутнє, проте після укладення шлюбу його поведінка стала гіршою, часто повертався до дому в нетверезому стані, аморальною поведінкою впливав на виховання дитини, не приділяв їй достатньої уваги, не слідкував за своїм здоров"ям (мав зайву вагу).

В подальшому виявив намір переїхати на проживання до Литовської Республіки, проте для вивезення дитини був необхідним дозвіл її біологічного батька, у зв"язку із чим був ініційований процес усиновлення дитини.

ОСОБА_2 зазначає, що хоча не була упевнена в совісності ОСОБА_4 по відношенню до її доньки, проте погодилась на це усиновлення та вмовила ОСОБА_3 на надання ним згоди на усиновлення.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2013 року ОСОБА_7 усиновлено ОСОБА_4 та в актовий запис про її народження внесено відповідні зміни.

Після цього вони виїхали до Литовської Республіки, проте відносини у родині не покращились, як батько ОСОБА_4 себе не проявляв, а згодом стосунки між ними загострились ще більше, з боку ОСОБА_4 вчинялись погрози та дії, які є неприйнятними з моральної точки зору. Дитиною взагалі перестав цікавитися, хоча перешкод у цьому не мав, при цьому використовує дитину як засіб у своїх протиправних діях та маніпуляціях відносно ОСОБА_2, остання вимушена була звертатися до правоохоронних органів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Посилається на те, що судом не досліджено в повному обсязі докази по справі, що подавались позивачем, не допитано заявлених ним свідків, розглянуто справу без належного повідомлення ОСОБА_3 про дату судового засідання, у якому ухвалено рішення.

Також вказує, що поведінка головуючого судді явно свідчила про налаштованість проти ОСОБА_2, у зв"язку із чим судді заявлено декілька відводів, які незаконно були відхилені.

Посилається на те, що суд не з"ясував обставин, які зазначені у позовній заяві та надалі цитує зміст позовної заяви. Зазначає, що поведінка відповідача не забезпечує мети, яка мала бути досягнута у зв"язку із усиновленням.

Посилається на те, що біологічний батько визнав свою провину, почав виправлятися та готовий спілкуватися з дитиною та займатися її вихованням.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про задоволення позовних вимог.

Постановою другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року рішення Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2016 року скасовано з підстави відсутності висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні позивачі та їх представник ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги підтримали з викладених в ній підстав.

Представник відповідача ОСОБА_10 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представники третіх осіб в судове засідання не з"явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з"явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з"явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не установлено визначених законом підстав для скасування усиновлення дитини.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилась ОСОБА_7, батьком якої записано ОСОБА_3, матір"ю - ОСОБА_11, про що складено актовий запис №835.

11 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2013 року дитину ОСОБА_7 усиновлено ОСОБА_4 та в актовий запис про її народження внесено зміни щодо прізвища та по батькові.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. Рішенням суду установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть, протягом одного року разом не проживають.

Установлено також, що у 2014 році ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виїхали до Республіки Литва у м.Вільнюс, де проживали до грудня 2014 року, проте з грудня 2014 року ОСОБА_4 постійно проживає у АДРЕСА_1 з дитиною не спілкується з вересня 2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім"я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до змісту ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.

Усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім'ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Зазначені положення закріплені в ст.207 СК України.

У частині 1 ст.238 СК України визначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків.

Отже, в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов"язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.

Згідно із ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до ч.1,2 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ратифіковано Законом №3017-VІ (3017-17) від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

З матеріалів справи убачається та не спростовується відповідачем припинення між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживання однією сім"єю з грудня 2014 року, а також існування вкрай негативних відносин між позивачкою та відповідачем, які мають наслідком, в тому числі, і звернення до правоохоронних органів. Окрім того, з дитиною відповідач не спілкується з вересня 2014 року, жодним чином не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріальне забезпечення, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Доказів на підтвердження факту виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків, а також можливості їхнього спільного проживання однією сім"єю, відповідачем не надано.

Наведене дає підстави для висновку про те, що усиновлення в цьому випадку суперечить найвищім інтересам дитини, оскільки вказані обставини не сприяють усвідомленню дитиною сімейного оточення та родинного затишку.

Натомість з даних довідки від 31 січня 2019 року, виданої керівником Вільнюської школи "Атетєс" убачається, що ОСОБА_7 у звичайному для неї середовищі розповіді про батька пов"язує саме із біологічним батьком позивачем ОСОБА_3

Проте суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, обставини справи в повному обсязі не з"сував, а лише формально обмежився посиланням на відсутність доказів.

В частині відсутності у цій справі висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із змістом ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За повідомленням Служби у справах дітей та сім"ї виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області від 4 лютого 2019 року №26/02-05 з огляду на те, що ОСОБА_2 разом із малолітньою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, майже 5 років не проживають на території України, дитина не відвідує жодного навчального закладу в місті, Служба не має об"єктивної можливості здійснити необхідну процедуру обстеження житлово-побутових умов дитини, провести безпосередні бесіди з дитиною та її матір"ю, що унеможливлює надання обґрунтованого висновку щодо вирішення спору.

Тобто, ненадання органом опіки та піклування висновку щодо розв"язання спору пов"язано з відсутністю об"єктивної можливості для вчинення таких дій, що само по собі не може бути підставою для відмови у доступі до правосуддя та відмови у відновленні порушеного права, яке стосується інтересів дитини.

Колегія суддів також ураховує, що відповідно до ст.7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, яку ратифіковано із заявою Законом України №69-V від 03 серпня 2006 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, судовий орган діє швидко для уникнення будь-яких невиправданих зволікань, а швидке виконання прийнятих рішень повинно бути забезпечене відповідною процедурою. У термінових випадках судовий орган при необхідності має повноваження приймати рішення, які підлягають негайному виконанню.

З огляду на наведене, ураховуючи, що спір вирішується компетентним органом та встановлені обставини дають підстави для висновку про доцільність скасування усиновлення, що буде відповідати найвищим інтересам дитини, колегія суддів уважає можливим вирішення спору за відсутності висновку органу опіки та піклування.

Відповідно до ст.376 ЦПК України неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відшкодування судових витрат з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь Держави 974,40 грн., які підлягали сплати при зверненні до суду першої інстанції, а також на користь ОСОБА_2 606,32 грн., що були сплачені при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381, 383, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Скасувати усиновлення ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м.Київ, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянином України, уродженцем м. Сєвєродонецька Луганської області, проведеного на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2013 року у справі №372/4457/13-ц.

Поновити первинний актовий запис про народження ОСОБА_12 №835, зроблений Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції міста Києва від 28 травня 2010 року із зазначенням відомостей про батька ОСОБА_6 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянина України, уродженця м.Києва; прізвища - ОСОБА_7; по батькові - Володимирівна; місце народження, час народження та ім"я ОСОБА_7 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави 974,40 грн. , які підлягали сплати при зверненні до суду першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 606,32 грн., що були сплачені при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В.Соколова