Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2019 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючої судді ПИСАНЕЦЬ Н.В.

при секретарі Гуровій Л.Л.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення істотних умов праці

В С Т А Н О В И В:

26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про поновлення істотних умов праці. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що з серпня 1986 року працює у структурному підрозділі «Волноваське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З грудня 2007 року переведений на посаду начальника депо та працював до 05 січня 2018 року, після чого його було звільнено із займаної посади. Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 27 квітня 2018 року у задоволенні його позовних вимог до ПАТ "Українська залізниця" про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати було відмовлено. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року, вищевказане рішення суду 1-ї інстанції було скасоване, ухвалено, що ОСОБА_1 є поновленим на роботі на посаді начальника структурного підрозділу «Волноваське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 06 січня 2018 року. Наказом директора регіональної філії «Донецька залізниця» №56/Н від 25.07.2018р., ОСОБА_1 було поновлено на роботі та сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Однак, на думку позивача, до виконання своїх обовязків, які він виконував до звільнення, ОСОБА_1 не був допущений, оскільки наказом №1008-Н від 25.07.2018р. було затверджено нову редакцію Положення про структурний підрозділ «Волноваське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», та видано нову посадову інструкцію начальника депо, у якій замість виконання керівної трудової функції, на нього покладались обовязки та права з керівництва роботою технічної бібліотеки та їдальні. При цьому, особа, яка затвердила нову посадову інструкцію, на думку позивача, не мала на те відповідних повноважень. Враховуючи наведене, позивач вважає, що викладеними змінами відбулась зміна істотних умов його праці, без його згоди та згоди профспілки, вважає неправомірним наказ №1008-Н від 25.07.2018р. та просить скасувати його, поновивши умови його праці, відповідно до посадової інструкції, затвердженої 15.01.2016р.

Присутній у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 не визнав позовні вимоги, оскільки вважає, що зміни у повноваженнях позивача відбулись відповідно до нової посадової інструкції, та не містять суттєвих змін до умов праці, внесені повноважною на ці дії особою, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Надав відзив, долучений до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсягу з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Вимогами ст. 82 ч.4 ЦПК України визначено, що звільненими від доказування є обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У судовому засіданні встановлено, що постановою Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року, рішення Волноваського районного суду Донецької області від 27.04.2018р. було скасоване та ухвалено, що ОСОБА_1 є поновленим на роботі на посаді начальника структурного підрозділу «Волноваське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 06 січня 2018 року.

Наказом директора регіональної філії «Донецька залізниця» №56/Н від 25.07.2018р., ОСОБА_1 було поновлено на роботі та сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наказом директора регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 1008-Н від 25.07.2018р. було затверджено нову редакцію Положення про структурний підрозділ «Волноваське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Змістом розділу 5 якого визначено керівництво депо - у вигляді начальника депо та керівника регіонального структурного підрозділу, посадові інструкції яких затверджує начальник служби локомотивного господарства.

26 липня 2018р. начальником структурного підрозділу «Служба локомотивного господарства» регіональної філії «Донецька залізниця» було затверджено нову посадову інструкцію начальника депо. Змістом п.2.1 інструкції визначені обовязки начальника депо, а саме: здійснення загального керівництва роботою технічної бібліотеки та їдальні депо.

Висловлюючи незгоду із новими обовязками, ОСОБА_1 вважав такі дії керівництва підприємства вимаганням від нього роботи, не обумовленої трудовим договором та не відповідає його освіті.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, та вирішуючи питання щодо правомірності вимог позивача, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 04 липня 2012 року в справі № 6-59цс12, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

У п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів від 06.11.1992 року № 9 розяснено: якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміну істотних умов трудового договору проведено не у звязку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обовязку поновити працівникові попередні умови праці.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 установлено, що зміною в організації виробництва і праці визнається раціоналізація робочих місць, уведення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо.

Відповідно до вимог ч.3 ст.64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Дана норма діючого законодавства надає можливість роботодавцю впроваджувати зміни в організації виробництва та праці.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Згідно ст. 31 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Судом встановлено, та цей факт не спростовувався у судовому засіданні представником відповідача, що регіональною філією «Донецька залізниця» не видавався наказ «Про зміни істотних умов праці», а затвердження нової редакції Положення про структурний підрозділ «Волноваське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» - було здійснено для забезпечення ефективного функціонування вказаного структурного підрозділу, шляхом внесення змін до штатного розпису підприємства та введенням нових посад - керівника регіонального структурного підрозділу та його заступників.

Позивачем ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначалось про відсутність змін у звязку із введенням нової посадової інструкції до - систем та розмірів оплати його праці, пільг, режиму його роботи, обмеження або збільшення його робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посади. Зміни відбулись лише у його обовязках.

Вивченням змісту його трудової книжки, копія якої долучена до матеріалів справи, встановлено наявність у ОСОБА_1 середньої освіти та отримання ним спеціальності «робочий». Вивчити зміст письмового трудового договору, який встановлював би перелік обовязків ОСОБА_1 перед підприємством відповідача, та на який останній посилається у позові судом здійснено не було у звязку із ненаданням такого доказу.

Враховуючи наведене, суд позбавлений можливості прийти до висновку про вимагання відповідачем від ОСОБА_1 виконання роботи, не обумовленої трудовим договором та такої, що суперечить наявній у нього освіті.

При цьому, виходячи із змісту постанови Апеляційного суду Донецької області від 24 липня 2018 року, у якій встановлений перелік обовязків, які покладались на ОСОБА_1 до моменту його звільнення, суд вважає, що новою посадовою інструкцією начальника депо, в редакції від 26.07.2018 року, передбачено зовсім іншу роботу, а не зміну умов виконання позивачем попередньої роботи.

Також суд приходить до висновку, що Відповідач не врахував, що відповідно до ст..ст. 21, 32 КЗпП і роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 31 постанови від 6 листопада 1992 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором, вважається переведенням на іншу роботу і допускається тільки за згодою працівника.

При зміні істотних умов праці, посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору - розмір оплати праці, тривалість робочого часу, режим роботи чого у даному випадку не було встановлено, та, навпроти, ті зміни, що відбулись в організації виробництва і праці, обовязків працівників, означає, що посада, яку раніше обіймав працівник, фактично виводиться із штатного розпису (постанова від 05.09.2018 у справі № 641/397/17).

Звертаючись із дійсним позовом, ОСОБА_1 вважав свої права як працівника порушеними, вбачаючи у діях відповідача зміну істотних умов його праці, не оспорюючи таким чином своє фактичне переведення на іншу роботу.

Не виходячи за межі позовних вимог, суд приходить до висновку, що діями відповідача щодо зміни обовязків ОСОБА_1 - не відбулось саме зміни істотних умов його праці, тому підстав для задоволення його вимог у цій частині слід відмовити за необґрунтованістю.

Щодо вимог позивача про визнання неправомірним та скасування наказу № 1008-Н від 25.07.2018р., суд приходить до наступного.

Згідно даних Реєстру юридичних осіб, відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, до складу якого входить відокремлений підрозділ - Регіональна філія «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства « Українська залізниця», що не є самостійною юридичною особою, та, у свою чергу, згідно до Інструкції, схваленою рішенням Комітету з реформування ПАТ «Українська залізниця» Філія діє на підставі довіреності, наданої юридичною особою, згідно до якої її директор наділений повноваженнями прийому та звільнення осіб, що працюють у даній Філії та його структурних підрозділах. У свою чергу, структурний підрозділ «Волноваське локомотивне депо», відповідно до його Положення, знаходиться у виробничому та адміністративному підпорядкуванні Філії. Оспорюване Положення, затверджено наказом директора регіональної Філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» 25.07.2018р., та ця дія входить до його повноважень, тому підстав для визнання незаконним наказу № 1008-Н від 25.07.2018р. суд не вбачає.

Враховуючи наведене підстав для задоволення позову в цілому суд не вбачає.

Керуючись ст. ст.2,10-13,258,259,265,268,280-283 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляції, протягом 30-ти днів після проголошення рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 11 квітня 2019 р.

Суддя: Н.В.Писанець