КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №761/839/16-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2288/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Іванової І.В., Сліпченка О.І., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И В :

12 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила визнати припиненою поруку, передбачену договором поруки №20-2005-Ф/3 від 15 вересня 2005 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1, в частині поруки за виконання ОСОБА_2 грошових зобов'язань зі сплати кредиту, процентів по строковій заборгованості, процентів за безпідставне користування кредитом ( по простроченій заборгованості ), комісії за невикористання суми кредитної лінії, комісії за надання траншу за кредитним договором, неустойки і відшкодування збитків згідно з умовами основного зобов'язання відповідно до кредитного договору №2005-20-Ф від 15 вересня 2005 року та додаткових угод до нього, щодо яких строк погашення настав до 09 червня 2015 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 вересня 2005 року між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк» ( правонаступником якого є відповідач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» ) було укладено договір поруки №20-2005-Ф/3, за яким та договором №1 до нього, поручитель несе солідарну відповідальність разом з боржником за кредитним договором №2005-20-Ф від 15 вересня 2005 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк» та ОСОБА_2.

Позивач вважає, що порука, передбачена договором поруки, підлягає визнанню судом припиненою, оскільки у зв'язку із виниклою заборгованістю ОСОБА_2 за кредитним договором, відповідач 09 грудня 2015 року звернувся до ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як до солідарних боржників, до суду із позовом про стягнення заборгованості. Проте, у зв'язку із тим, що кредитним договором було передбачено погашення кредиту періодичними платежами, позивач вважає поруку припиненою в спірній частині.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що закінчення строку, установленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Так, згідно із п. 8.7.7. кредитного договору, в редакції додаткової угоди №4 зазначену в п. 8.7.6. цього договору вимогу банку про дострокове повернення кредиту разом із оплатою процентів за користування кредитом позичальник зобов'язаний виконати в строк не пізніше 60 календарних днів з дня її отримання позичальником. Зі спливом встановленого цим пунктом договору строку виконання вимоги банку, останній набуває право розпочати стягнення суми заборгованості за цим договором в судовому порядку.

Таким чином, після виникнення заборгованості позичальника у березні 2015 року, банк після сплину шестидесятиденного терміну, встановленого договором, звернувся із вимогою до боржника про дострокове погашення кредиту разом із нарахованими відсотками і в грудні 2015 року із позовом до боржника та поручителя, скориставшись своїм правом на дострокове погашення кредиту.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що судова вимога до боржника та поручителя була пред'явлена в строки та в порядку, передбаченому кредитним договором, а також в межах строку дії поруки.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 15 вересня 2005 року між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №2005-20-Ф.

Відповідно до умов правочину банк надав позичальнику кредит на купівлю нерухомості в сумі 342 900 доларів США із строком повернення кредиту у повному обсязі до 14 вересня 2020 року ( а.с. 8-11, 68-70 ).

Відповідно до п. 1.1. цього договору строк повернення кредиту визначений графіком наведеним в додатку №1 до цього договору ( там же ).

Відповідно до додаткової угоди №1 від 14 грудня 2006 року та додаткової угоди №4 від 29 жовтня 2013 року встановлено графік погашення кредиту та сплати процентів шляхом здійснення щомісячних платежів ( а.с. 12-19, 21-27 ).

На забезпечення виконання кредитного договору 15 вересня 2005 року між банком, ОСОБА_2 та позивачем було укладено договір поруки №20-2005-Ф/3, за яким ОСОБА_1 поручилася перед кредитором за виконання боржником своїх зобов'язань за вказаним правочином ( а.с. 5-6 ).

Відповідно до п. 4.1. договір поруки набуває чинності з моменту підписання і діє до моменту повного виконання сторонами всіх зобов'язань за ним ( там же ).

В подальшому, до договору поруки було внесено зміни шляхом укладення договору №1 до договору поруки та викладено в наступній редакції, зокрема, п. 1.2., відповідно до якого обсяг відповідальності поручителя перед кредитором визначається умовами і обсягом зобов'язань боржника перед кредитором по основному зобов'язанню, включаючи повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки ( пені, штрафів ) і завданих збитків, а саме:

- повернення кредиту в сумі 520 000 доларів США в строк згідно з графіком повернення кредиту, відповідно до додатку 1 до кредитного договору №2005-20-Ф від 15 вересня 2005 року, дата повернення кредиту в повній сумі - до 14 вересня 2020 року;

- сплату процентів по строковій заборгованості за ставкою 12% річних;

- сплату процентів за безпідставне користування кредитом ( по простроченій заборгованості ) за ставкою 17% річних;

- сплату комісії за невиконання суми кредитної лінії у розмірі 2% річних;

- сплату комісії за надання траншу за кредитним договором в розмірі 0,3% від суми траншу;

- сплату неустойки і відшкодування збитків згідно з умовами основного зобов'язання ( а.с. 7 ).

Проте, на переконання апеляційного суду, враховуючи п. 4.1. договору поруки, між сторонами не встановлено строку дії поруки, оскільки у відповідності до положень ст. 252 ЦК України такий строк має визначатися роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Разом з тим, за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином, враховуючи, що договором передбачено погашення кредиту періодичними платежами та не визначено строк дії поруки, то у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання порука є припиненою у відповідній частині.

Наведене, на переконання апеляційного суду, повністю узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12, де серед іншого зазначено, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

При цьому, із матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2015 року банком було надіслано вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом станом на 25 червня 2015 року ( а.с. 74 ).

Проте, будь-яких належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження дати її отримання поручителем матеріали справи не містять.

Крім цього, банком не заперечується та обставина, що 09 грудня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» звернулося з позовом до суду про стягнення боргу з ОСОБА_2, ОСОБА_1 ( а.с. 76-78, 79 ).

Таким чином, з точки зору другої інстанції, враховуючи, що між сторонами не встановлено строку дії поруки, умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами та те, що банк звернувся до суду з відповідними вимогами лише 09 грудня 2015 року, то позивачем обґрунтовано заявлено позовні вимоги щодо визнання припиненою поруку за спірним договором за виконання ОСОБА_2 грошових зобов'язань зі сплати кредиту, процентів по строковій заборгованості, процентів за безпідставне користування кредитом ( по простроченій заборгованості ), комісії за невикористання суми кредитної лінії, комісії за надання траншу за кредитним договором, неустойки і відшкодування збитків згідно кредитного договору №2005-20-Ф від 15 вересня 2005 року та додаткових угод до нього, строк погашення, яких настав до 09 червня 2015 року.

За таких обставин, суд першої інстанції, з точки зору суду другої інстанції, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не доведені, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи, і, без додержання норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 16, 252, 526, 553, 554, 559 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні знайшли своє підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції.

Відтак, оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог відповідно до положень ст. 376 ЦПК України та ст.ст. 16, 252, 526, 553, 554, 559 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути, відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, із Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір ( а.с. 43,140 ) у розмірі 1 157,52 ( 1 378 х 0,4 + 1 378 х 0,4 х 110 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання поруки припиненою скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки №20-2005-Ф/3 від 15 вересня 2005 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1, щодо поруки за виконання ОСОБА_2 грошових зобов'язань зі сплати кредиту, процентів по строковій заборгованості, процентів за безпідставне користування кредитом ( по простроченій заборгованості ), комісії за невикористання суми кредитної лінії, комісії за надання траншу за кредитним договором, неустойки і відшкодування збитків згідно кредитного договору №2005-20-Ф від 15 вересня 2005 року та додаткових угод до нього, щодо яких строк погашення настав до 09 червня 2015 року.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 157,52 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: І.В. Іванова

О.І. Сліпченко