Постанова

Іменем України

02 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 588/921/16-ц

провадження № 61-23722св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Семеній Л. І., Криворотенка В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що у серпні 2014 року позивач попередньо домовилася з відповідачем про те, що вони обміняються з нею квартирами з доплатою з її боку. Згідно з домовленістю, позивач отримає від ОСОБА_2 належну їй приватизовану трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1 та передасть їй свою двокімнатну квартиру в АДРЕСА_2 та доплатить їй ще 86 000 грн у строк до травня 2015 року (25 000 грн - до грудня 2014 року, 25 000 грн - в травні 2015 року).

12 серпня 2014 року в рахунок доплати за обмін квартири позивач передала відповідачу 36 000 грн. Нотаріально договір вони не оформляли, лише відповідач написала розписку позивачу про отримання від неї цих коштів.

В подальшому, через банківський термінал, отримавши від ОСОБА_2 реквізити її рахунку, позивач перерахувала на рахунок відповідача через ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти на загальну суму 24 925,50 грн.

В серпні 2014 року відповідач переїхала до квартири позивача в м. Гвардійське, де і зареєструвалася, а позивач переїхала в квартиру відповідача в м. Тростянець, де також зареєструвалася.

В травні 2015 року ОСОБА_2 заявила, що вона передумала робити обмін квартирами, а згодом повернулася на постійне місце проживання в свою квартиру по АДРЕСА_1 , проте, повернути отримані кошти відмовляється.

З урахуванням викладених обставин, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 60 925,50 грн, які були отримані ОСОБА_2 безпідставно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 11 листопада 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довела, що між нею та відповідачем були наявні договірні правовідносини, а також факт передачі нею грошових коштів в сумі 36 000 грн готівкою та обов`язок відповідача їх повернути.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 11 листопада 2016 року скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 60 924,75 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, не дав належну оцінку доказам і дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У січні 2017 року на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_2 надійшла касаційна скарга на рішення Апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2016 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржене рішення апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 червня 2019 року вказана справа передана судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 12 серпня 2014 року ОСОБА_2 власноручно було написано розписку про отримання нею 36 000 грн в якості застави за квартиру. При цьому у розписці було зазначено, що залишок грошових коштів буде їй віддано у два етапи: у грудні 2014 року - 25 000 грн., у травні 2015 року - 25 000 грн.

Відповідно до виписки з ПАТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів за платіжною карткою № НОМЕР_1 , належною ОСОБА_2 , на її рахунок було зараховано: 29 жовтня 2014 року - 4 975,00 грн (4 800,00 грн - 24,00 грн комісії) + (200,00 грн - 1,00 грн комісії), 09 грудня 2014 року - 9 950,00 грн (5 000,00 грн - 25,00 грн комісії) + (5 000,00 грн - 25,00 грн комісії), 18 грудня 2014 року - 9 999,75 грн (5 000,00 грн - 25,00 грн комісії) + (5 050,00 грн - 25,25 грн комісії), а всього 24 924,75 грн. Вказана сума коштів зарахована на картковий рахунок ОСОБА_2 через поповнення банківської картки у терміналі самообслуговування у відділенні банку по вул. Горького , 45 м. Тростянець.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій), сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 ЦПК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 12 серпня 2014 року отримала від позивачки грошові кошти в розмірі 36 000 грн, про що особисто написала розписку. Відповідачка в судовому засіданні отримання вказаних грошових коштів від ОСОБА_1 не заперечувала.

Також апеляційним судом встановлено, що позивачка через термінал самообслуговування у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» по вул. Горького, 45 м. Тростянець перерахувала у жовтні-грудні 2014 року на банківську картку відповідачки 24 924,75 грн, що підтверджується квитанціями з терміналу ПАТ КБ «ПриватБанк», наданими суду ОСОБА_1 , та випискою з ПАТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів за платіжною карткою № НОМЕР_1 , належною ОСОБА_2 .

При цьому ОСОБА_2 заперечувала наявність договірних відносин з позивачкою, наявність таких правовідносин судом не встановлена.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Між сторонами виник спір стосовно набуття майна без достатніх правових підстав. При цьому, враховуючи відсутність договірного характеру правовідносин та інші обставини справи, суд апеляційної інстанції вірно встановив безпідставність набуття відповідачкою майна позивачки - грошових коштів в сумі 60 924,75 грн, що дає підстави для застосування до спірних правовідносин положень частини першої статті 1212 ЦК України та для задоволення позову.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 відносно того, що отримані нею від позивачки грошові кошти не підлягають стягненню з неї, оскільки відсутні належні письмові докази про наявність між сторонами укладених договірних чи інших зобов`язань, не є обґрунтованими, оскільки вони, з огляду на приписи вказаних вище норм права, фактично підтверджують правильність висновків суду апеляційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги не впливають на правильність оскарженого судового рішення, не дають підстав для висновку, що рішення апеляційного суду постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2016 року.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 27 грудня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило