Справа № 752/4970/18 Головуючий 1 інстанція- Шевченко Т.М.
Провадження № 22-ц/824/2674/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 квітня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотофокс» на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотофокс» про визнання звільнення незаконим та поновлення на роботі,-

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що із серпня 2012 року він фактично працював на посаді механіка ТОВ «Мотофос». Наказом відповідача № 1- від 29 січня 2018 року його було звільнено із займаної посади за п.4 ст.40 КЗпП України через прогул без поважних причин. Вказував, що звільнення вчинене відповідачем з порушенням вимог трудового законодавства. Зокрема, 28 листопада 2017 року він отримав виробничу травму внаслідок падіння гідравлічного преса на ліву ногу, що призвело до його непрацездатності. У зв'язку із зміною місця розташування відповідача він виконував важкі роботи і стан його здоров'я погіршився, а тому із 27 грудня 2017 року він проходив лікування у хірурга районної поліклініки за власний рахунок. 05 січня 2018 року він подав заяву відповідачу, в якій просив надати йому оплачувану відпустку на 125 календарних днів із 08 січня по 12 травня 2018 року із збереженням робочого місця та надати додаткову відпустку. Після направлення своєї заяви він отримав від відповідача лист № 29001-1 від 29 січня 2018 року та копію наказу № 1- від 29 січня 2018 року про своє звільнення. Він намагався дати пояснення щодо поважності причин його відсутності, однак його пояснення були поігноровані і неприйняті.

Посилаючись на незаконість свого звільнення, просив визнати його звільнення незаконним, скасувати наказом № 1- від 29 січня 2018 року про його звільнення та поновити його на займаній посаді.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 18 вересня 2018 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на посаді механіка ТОВ «Мотофокс» із 29 січня 2018 року. В решті вимог відмовлено, вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із таким рішенням, відповідач ТОВ «Мотофокс» подав апеляційну

- 2 -

скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що ухвалюючи рішення, суд взяв до уваги лише доводи сторони позивача і не дав належної оцінки доводам відповідача і поданим ним доказам. Зокрема суд прийшов до помилкового висновку, що відпвідач був відсутній на роботі лише 05 січня 2018 року, в той час як відповідач посилався у відзиві на позов та надав докази про прогули позивача за наступний період: 28 і 29 грудня 2017 року, 04-05, 09-11, 22-24 січня 2018 року. Вважає, що невихід на роботу працівника у зв'язку із самовільним використанням відпустки, відгулів, залишення роботи без попередження власника є прогулом.

Позивач ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не подав.

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Мотофокс»Чубаров С.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати рішення Голосіївського районного суду м.Києва як незаконне.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Комолов Д.О. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Мотофокс» підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 із 2012 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, обіймаючи посаду механіка.

05 січня 2018 року ОСОБА_1 направив поштою заяву на ім'я директора ТОВ «Мотофокс», в якій просив надати йому оплачувану відпустку на 125 календарних днів із 08 січня по 12 травня 2018 року із збереженням робочого місця та надати додаткову відпустку (а.с.29).

Окрім того, в цей же день 05 січня 2018 року позивач направив на ім'я директора ТОВ «Мотофокс» пояснювальну записку, в якій вказав, що 28 листопада 2017 року він отримав виробничу травму, а після виконання 25 та 26 грудня 2017 року важких робіт стан його здоров'я погіршився, а тому із 27 грудня 2017 року він проходить лікування в районній поліклініці (а.с.30).

Також, судом встановлено, що у зв'язку із невиходом позивача на роботу працівниками ТОВ «Мотофокс», а саме: комерційним директором товариства, головним бухгалтером і начальником торгового залу складено 10 актів про відутність механіка СТО

- 3 -

ОСОБА_1 на роботі за наступний період: 28 і 29 грудня 2017 року, 04-05, 09-11, 22-24 січня 2018 року (а.с.172-181).

24 січня 2018 року вказані працівники ТОВ «Мотофокс» склали акт № 1 про те, що механік СТО ОСОБА_1 у присутності свого адвоката Комолова Д.О. відмовився надавати письмові пояснення причин відсутності на роботі за вказаний період (а.с.182).

29 січня 2018 року на адресу директора ТОВ «Мотофокс» направлена службова записка від комерційного директора товариства про те, що механік СТО ОСОБА_1 відсутній на робочому місці із 04 січня 2018 року по даний час, спроби отримати пояснення від ОСОБА_1 про причини відсутності не досягли результату, поважні причини невідомі (а.с.81).

Наказом відповідача № 1- від 29 січня 2018 року позивача звільнено із займаної посади за п.4 ст.40 КЗпПУ через прогули без поважних причин. Підставою звільнення вказано акт № 1 від 24 січня 2018 року про відмову про надання письмових поснень причин відсутності (а.с.33).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що звільнення позивача з роботи проведене з порушенням вимог закону за відсутності доказів вчинення позивачем прогулу. При цьому суд виходив з того, що відсутність позивача на робочому місці пов'язана із його зверненням за медичною допомогою.

Окрім того, при звільненні позивача не враховано положення ч.3 ст.149 КЗпПУ і не надано оцінку ступеню тяжкості проступку, вини в діях працівника, обставин, за яких вчинено проступок, попередню роботу, стаж, характеристики тощо.

Також, суд вважав, що звільнення відбулося з порушенням порядку застосування дисциплінарного стягнення.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Вирішуючи спір, суд не встановив фактичні обставини справи, зокрема суд взагалі не встановив коли саме, тобто в який період позивач був відсутній на роботі і відповідно вчинив прогул. При цьому суд не звернув належної уваги та не дав оцінки доводам відповідача, викладеним у відзиві на позов, та наданим доказам про те, що позивач був відсутній на роботі 28 і 29 грудня 2017 року, 04-05, 09-11, 22-24 січня 2018 року, що підтверджується актами про відсутність, доповідною запискою і табелем робочого часу.

Окрім того, суд не звернув уваги на те, що дані обставини не заперечуються позивачем, який як направив відповідачу письмову пояснювальну записку, де вказав, що із 27 грудня 2017 року він проходить лікування, так і його поясненнями, що із 05 січня 2018 року він не працював з огляду на конфлікт із керівництвом і недопуск до роботи, хоча доказів про це не надав.

Як наслідок, пославшись на те, що непрацездатність позивача в період складання актів підтверджується довідкою від 28 листопада 2017 року, суд не врахував, що дана дата не має ніякого відношення до днів прогулу позивача і видана за місяць до цього періоду.

А висновки суду про те, що позивач із 27 грудня 2017 року проходив лікування у хірурга районної поліклініки взагалі не підтверджуються жодним доказом, в тому числі не підтверджені медичною амбулаторною картою позивача, яка наявна у справі.

Відповідно невірне встановлення часу відсутності позивача на роботі потягло невірне встановлення періоду прогулу та визначення наявності поважних причин його відсутності на роботі, а також наявності передбачених законом підстав для його звільнення.

Посилання суду на незаконність звільнення позивача з огляду на режим роботи, встановлений у трудовому договорі від 16 грудня 2012 року, укладеному між позивачем і

- 4 -

ОСОБА_4, безпідставні, оскільки судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах саме із ТОВ «Мотофокс», а не із фізичною особою, яка використовує найману працю ОСОБА_4, це по-перше. По-друге, суд не звернув уваги, що даний договір розірваний сторонами 31 липня 2015 року і знятий з реєстрації у Дарницьому районому центрі зайнятості (а.с.19), а відтак взагалі не стосується спірних правовідносин.

Не взявши до уваги складені відповідачем акти про відутність позивача на роботі, суд безпідставно та надумано послався на те, що станом на час їх складання не була розглянута заява ОСОБА_1 про надання відпустки. Розгляд заяви про надання відпустки не є передбаченою законом підставою для невиходу на роботу, а самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки є прогулом (п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року).

Також, колегія суддів не може погодитися із висновками суду про недотримання відповідачем порядку накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення щодо неотримання пояснень від позивача. Такі висновки спростовуються актом № 1 від 24 січня 2018 року, складеним працівниками ТОВ «Мотофокс», а саме: комерційним директором товариства, головним бухгалтером і начальником торгового залу, згідно якого механік СТО ОСОБА_1 у присутності свого адвоката Комолова Д.О. відмовився надавати письмові пояснення причин відсутності на роботі за вказаний період. Вказаний акт відповідачем не спростований.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матерілах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпПУ трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до роз'яснень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпПУ, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, за змістом даної норми обов'язковою умовою звільнення працівника за прогул є його відсутність на роботі без поважних причин більше трьох годин безперервно або

- 5 -

сумарно протягом робочого дня.

Судом встановлено, що позивач був відсутній на роботі 28 і 29 грудня 2017 року, 04-05, 09-11, 22-24 січня 2018 року, що підтверджується актами про відсутність, доповідною запискою і табелем робочого часу ТОВ «Мотофокс».

Ці ж обставини підтверджуються службовою запискою комерційного директора ТОФ «Мотофокс» Мельника О.В.

Оцінюючи надані позивачем ОСОБА_1 докази, колегія суддів прийшла до висновку, що відсутність позивача на роботі 05 січня та 09-11 січня 2018 року, що ставиться йому у провину, мала місце з поважних причин, оскільки з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 вбачається, що він звертався до лікаря 05 січня та 11 січня 2018 року, а із 11 січня по 19 січня 2018 року перебував на лікарняному.

Водночас за інші дні, які враховані відповідачем як прогул, а саме: 28 і 29 грудня 2017 року, 04 січня 2018 року, 22-24 січня 2018 рокупозивач не надав жодного належного та допустимого доказу поважності причин його відсутності на робочому місці.

З огляду на те, що відсутність позивача на робочому місці на протязі вказаних 6-ти днів є прогулом, поважні причини його неявки на роботу відсутні, колегія суддів вважає вірним звільнення позивача з роботи за п.4 ст.40 КЗпПУ через прогули без поважних причин.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність передбачених законом підстав для їх задоволення і поновлення його на роботі.

Колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані доводи позивача про те, що він не вчиняв прогулів, а виходив на роботу.

Такі доводи спростовуються, як направленою ним відповідачу 05 січня 2018 року пояснювальною запискою про те, що він із 27 грудня 2017 року проходить лікування в районній поліклініці, так і актами про його відсутність на роботі, доповідною запискою і табелем робочого часу.

Посилання позивача на те, що відповідач не допускав його до роботи із 05 січня 2018 року також не знайшли свого підтвердження, оскільки всупереч приписам ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх доводів (акти, висновки посадовців, покази свідків тощо). Одночасно, суд враховує, що у направлених позивачем на адресу відповідача 05 січня 2018 року заяві про наданя оплачуваної відпустки на 125 календарних днів та пояснювальній записці взагалі не йдеться про недопуск позивача до роботи.

Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання позивача на порушення відповідачем порядку застосування дисциплінарного стягнення у зв'язку із неприйняттям його пояснень щодо причин відсутності на роботі. Такі доводи спростовуються актом № 1 від 24 січня 2018 року, згідно якого працівники ТОВ «Мотофокс» а саме: комерційний директор товариства, головний бухгалтер і начальник торгового залу склали акт про те, що механік СТО ОСОБА_1 у присутності свого адвоката Комолова Д.О. відмовився надавати письмові пояснення причин відсутності на роботі за вказаний період.

Як вище вказувалося даний акт не спростований позивачем, зокрема ним не надано доказів, що дана подія чи факт не мали місця, або що даний документ сфальшовано відповідачем тощо.

Посилання позивача на те, що він намагався надати пояснення через соціальні мережі, в тому числі через його електронну адресу не спростовують наведений акт про відмову від пояснень у присутності адвоката.

- 6 -

При цьому, колегія суддів враховує, що посилаючись на неприйняття його пояснень відповідачем, позивач не надав суду жодного доказу, які саме пояснення він хотів надати, і що ці пояснення доводять відсутність прогулу з його боку або поважність причин відсутності на роботі і як наслідок неправомірність дій відповідача по його звільненню.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотофокс» задоволити.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 18 вересня 2018 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотофокс» про визнання звільнення незаконим та поновлення на роботі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: