Провадження № 22-ц/801/285/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 рокуСправа № 127/18073/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів: Ковальчука О. В., Зайцева А. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Вінницягаз»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Вінницягаз» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене 21 листопада 2018 року під головуванням судді Борисюк І. Е. в м. Вінниці (повний текст рішення складено 26 листопада 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Вінницягаз» про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

23 липня 2018 року ОСОБА_3 звернулася з цим позовом, за яким просила:

-визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Вінницягаз» (далі ПАТ «Вінницягаз») щадо нарахування їй з вересня 2017 року зв граничним нормами споживання природного газу населенням;

-зобов'язати ПАТ «Вінницягаз» провести перерахунок нарахованої плати за спожитий газ;

-визнати незаконною відмову ПАТ «Вінницягаз» у встановленні їй індивідуального лічильника природного газу;

-зобов'язати ПАТ «Вінницягаз» забезпечити встановлення їй індивідуального лічильника природного газу.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що проживає в АДРЕСА_1. 24 листопада 2015 року уклала з ПАТ «Вінницягаз» договір, за яким об'єм спожитого газу визначався за нормами споживання, встановленими законодавством, оскільки її квартира не була забезпечена лічильником газу. Всупереч приписам статтей 22, 42 Конституції України, статтей 2, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та умовам договору 04 вересня 2017 року ПАТ «Вінницягаз» повідомило ОСОБА_3 про те, що 14 вересня 2017 року на будинку будуть проведені роботи із встановлення загальнобункового вузла газу, але жителі будинку відмовили працівникам ПАТ «Вінницягаз» у його встановленні, вимагаючи встановити індивідуальні прилади обліку природного газу. З платіжного розрахунку за вересень 2017 року ОСОБА_3 виявила застосування ПАТ «Вінницягаз» покарання за відмову в доступі до загальнобудинкового лічильника для його підключення у виді нарахування плати за спожитий газ за граничним нормами споживання для населення. 12 квітня 2018 вона подала до ПАТ «Вінницягаз» відповідну заяву, у якій, зокрема вказала про незаконність нарахування плати за спожитий газ за граничним нормами споживання для населення і про порушення порядку оформлення акту. 21 червня 2018 року ОСОБА_3 повторно звернулась із заявою до ПАТ «Вінницягаз», але отримала відмову у встановленні індивідуального лічильника за кошти суб'єкта господарювання.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2018 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії ПАТ «Вінницягаз» щодо нарахувань з вересня 2017 року ОСОБА_3 за спожитий природний газ за граничними об'ємами споживання природного газу населенням. Зобов'язано ПАТ «Вінницягаз» провести перерахунок нарахувань ОСОБА_3 за спожитий природний газ з вересня 2017 року відповідно до встановлених державою норм споживання природного газу населенням. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Вінницягаз», яке в силу Закону України «Про ринок природного газу» є оператором газорозподільної мережі, не надало належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачка вчинила дії, які свідчать про її відмову від встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу, а також про складання відносно неї відповідного акту про порушення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконною відмови ПАТ «Вінницягаз» у встановленні ОСОБА_3 індивідуального лічильника природного газу та зобов'язання забезпечити встановлення їй індивідуального лічильника природного газу суд першої інстанції виходив із того, що позивачка має право самостійно придбати лічильник газу, звернутись до Оператора газорозподільної системи (Оператор ГРМ) для узгодження порядку дій щодо встановлення лічильника газу (видача технічних умов, погодження проекту тощо) і отримати відповідну компенсацію протягом 12 місяців в разі встановлення лічильника впродовж 2018 року. Вона також має право на встановлення лічильника газу до 01 січня 2021 року, яке повинно забезпечити їй ПАТ «Вінницягаз», а тому її право на встановлення індивідуального лічильника природного газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» відповідачем наразі не порушене.

В апеляційній скарзі ПАТ «Віннимцягаз», посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просило скасувати рішення в частині задоволених вимог і ухвалити у цій частині нове про відмову у позові. В решті рішення залишити без змін.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на те, що ПАТ «Віннимцягаз» при встановленні загальнобудинкового приладу обліку діяло у відповідності до Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2494, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824 (далі Кодекс ГРС), а оскільки жителі будинку АДРЕСА_1, зокрема й ОСОБА_3 від такого встановлення відмовились, про що було складено акт встановленої форми, то її переведення на граничні норми споживання відповідає приписам пункту 3 глави 4 розділу ІХ зазначеного Кодексу.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила закрити апеляційне провадження у справі (без зазначення встановлених частиною першою статті 362 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) підстав). Рішення суду першої інстанції вважала таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проживає в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1.

Згідно із договором про надання населенню послуг з газопостачання, укладеним між сторонами 24 листопада 2015 року, в квартирі ОСОБА_3 лічильника газу немає.

ПАТ «Вінницягаз» є юридичною особою, створеною на підставі наказу Державного комітету по нафті і газу від 11 березня 1994 року та здійснює діяльність з розподілу природного газу на території м. Вінниці та Вінницької області газорозподільними мережами, що перебувають у його власності та користуванні на підставі ліцензії на розподіл природного газу НКРЕКП № 2811 від 19 червня 2017 року.

Постановою НКРЕКП № 543 від 31 березня 2016 року, з наступними змінами від 22 грудня 2016 року № 2342, затверджено План розвиту газорозподільної системи ПАТ «Вінницягаз» на 2016 - 2025 роки, яким передбачено витрати на встановлення будинкових приладів обліку.

Будинок АДРЕСА_1 включено до Плану розвитку газопостачальної системи на 2016 - 2025 роки Інвестиційної програми ПАТ «Вінницягаз» на 2016 рік, якою передбачені витрати на встановлення будинкових приладів обліку.

18 березня 2017 жителі цього будинку провели збори, на яких прийняли рішення про відмову від установлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу.

З 14 вересня 2017 року споживачам природного газу в будинку АДРЕСА_1, зокрема й ОСОБА_3 встановлено розрахунки за граничними об'ємами споживання природного газу.

З відповіді ПАТ «Вінницягаз» від 05 червня 2018 року видно, що жителі зазначеного будинку, які використовують природний газ лише для приготування їжі, повідомили про відмову від встановлення загальнобудинкового лічильника газу і просили забезпечити їх індивідуальними приладами обліку природного газу.

25 квітня 2018 року інженер ПАТ «Вінницягаз» ОСОБА_5 та майстер ОСОБА_6 склали акт ро порушення № 121, у якому зазначили про відмову споживача - власниці квартири АДРЕСА_1, яка не забезпечена лічильником газу, від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу.

Порядок та підстави забезпечення населення приладами обліку природного газу врегульовані Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Законом України «Про ринок природного газу», главою 5 розділу XI Кодексу ГРС, Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (далі Тимчасове положення), Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 22500.

Згідно з пунктом 4 Тимчасового положення ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом ГРС.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

У відповідності до приписів статтей 2 - 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Виконавцями робіт із встановлення вузлів обліку природного газу є суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території та отримали відповідні дозволи для виконання робіт із встановлення вузлів обліку природного газу.

Суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

У разі відмови населення від встановлення суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 2260-VIII від 21 грудня 2017 року вищевказані граничні терміни перенесено з 01 січня 2018 року на 01 січня 2021 року.

Відповідно до пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок Оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу ХІ цього Кодексу), фактичний об'єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об'ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 15 до цього Кодексу.

Порядок та підстави складання акта про порушення, виявленого у споживача (несанкціонованого споживача) встановлені у глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРС (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, представник Оператора ГРМ перед складанням акта про порушення зобов'язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень.

У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали: або більше одного представника Оператора ГРМ, а відмова споживача (несанкціонованого споживача) від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою; або представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представника власника/користувача, на території чи об'єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення цієї особи.

Акт про порушення щодо відмови побутового споживача (фізичної особи) в доступі до власного об'єкта вважається дійсним, якщо його підписали представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення їх осіб.

У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення про це робиться відмітка в обох примірниках акта про порушення, один з яких надсилається споживачу (несанкціонованому споживачу) рекомендованим поштовим відправленням.

Споживач (несанкціонований споживач) та представники Оператора ГРМ під час виявлення порушення та складання акта про порушення мають право здійснювати фото- та відеозйомку для фіксації виявленого порушення чи інших дій та фактів, про що зазначається в акті про порушення.

До акта про порушення сторонами можуть бути додані пояснення, зауваження, заперечення та докази, перелік яких (за наявності) зазначається в акті про порушення.

Акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення.

При складанні акта про порушення представник Оператора ГРМ зазначає в ньому про необхідність споживача (несанкціонованого споживача) бути присутнім на засіданні комісії, на якому буде розглянуто складений акт про порушення, та визначає: 1) місцезнаходження комісії з розгляду актів про порушення; 2) дату та орієнтовний час проведення засідання комісії, на якому буде розглядатися складений акт про порушення; 3) контактний телефон особи Оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо часу та місця засідання комісії).

Системний аналіз цих нормативно-правових актів свідчить про те, що підставою для визначення фактичного об'єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу побутовому споживачу, який не забезпечений лічильником газу (індивідуальним або загальнобудинковим), за відповідний календарний місяць за граничними об'ємами споживання природного газу населенням є виключно рішення комісії з розгляду актів про порушення, за результатами розгляду акту, складеного у відповідності до зазначеного вище порядку, про відмову споживача від встановлення такого лічильника за рахунок Оператора ГРМ, підтверджена актом про порушення, складеним у зазначеному вище порядку.

Оскільки відповідач ні такого рішення комісії, ні акту щодо споживача ОСОБА_3 не надав, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність правомірності нарахування позивачці плати за спожитий газ з вересня 2017 року за граничними об'ємами споживання природного газу населенням.

Апеляційний суд не бере до уваги подані з апеляційною скаргою акти № 62 від 01 березня 2017 року та № 6854 від 14 вересня 2017 року з огляду на таке.

Відповідно до частин третьої, четвертої, п'ятої, восьмої та дев'ятої статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Проте, разом з поданням відзиву відповідач цих доказів не подав, письмового повідомлення про неможливість їх подання у встановлений законом строк із зазначенням: доказів, що не могли бути подані; причини, з яких вони не могли бути подані у зазначений строк; доказів, які підтверджують, що ПАТ «Вінинцягаз» здійснило всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаних доказів, у справі не має, а апеляційна скарга взагалі не містить обґрунтування неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на підставі повно встановлених обставин справи, яким відповідають висновки суду, без порушення норм процесуального чи неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Вінницягаз» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

(Повний текст постанови складено 24 січня 2019 року)

Суддя-доповідач: /підпис/ О. С. Панасюк

Судді: /підпис/ О. В. Ковальчук

/підпис/ А. Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк