Справа № 189/5/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2019 року смт. Покровське Покровського району

Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Корхової М.Г.,

учасники судового провадження:

відповідач ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного Акціонерного товариства «Науково-виробниче обєднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариств «Науково-виробниче обєднання «Созидатель», звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 21352,35 грн., а також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач є власником житлової квартири АДРЕСА_1; позивач надає комунальні послуги мешканцям всього житлового будинку №14Б по пр. Слобожанському у м. Дніпро, в тому числі, відповідачу. Комунальні послуги, які споживаються відповідачем, включають опалення, електроенергію, гаряче та холодне водопостачання та інші послуги.

Відповідач є споживачем комунальних послуг і зобовязаний оплачувати їх у повному обсязі.

Не зважаючи на обовязок оплати комунальних використаних комунальних послуг, відповідач порушує зобовязання, у звязку з чим, виникла заборгованість за спожиті послуги, яка станом на момент звернення до суду складає 21352,35 грн.

Посилається на норми статей 509, 525, 526, 610 ЦК України, ст. ст. 67, 68 ЖК України, положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідач позовні вимоги не визнав, подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позивач не надав жодного документу, який би підтвердив факт надання ним послуг чи факта законності нарахувань, також позивач не зміг підтвердити правомірність нарахувань по не опломбованим лічильникам, з відсутніми державними повірками, паспортами, дозволами роботи тощо.

Окрім цього, зазначив що позивач, в односторонньому порядку порушуючи законодавчо встановлену та регламентовану процедуру визначення розміру тарифів, встановив незаконний та необґрунтований розмір тарифу, на опалення та гаряче водопостачання та безпідставно отримав від позивача надмірно сплачені кошти за опалення та гаряче водопостачання.

Також стверджує, що позивач не міг надавати будинку послуг з опалення та гарячого водопостачання, оскільки даний будинок обладнаний автономною даховою котельнею, яка належить мешканцям будинку і яка забезпечує мешканців відповідними ресурсами (а. с. 26-31).

Відповідач також надав суду копію претензії, з якою звертався до директора ПрАТ «НВО «Созидатель» про необхідність проведення перерахунку, в якій просив провести перерахунок коштів за останні 3 (три) роки, сплачених за послуги з утримання житлового будинку і споруд на прибудинковій території відповідно до тарифу затвердженого Дніпропетровською міською радою або надати належним чином завірену копію Рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради із затвердженим тарифом, що застосовує ПрАТ «НВО «Созидатель» (а. с. 38).

Позивач надав суду пояснення на відзив, в якому пояснив, що ПрАТ «НВО «Созидатель» не є монополістом на ринку комунальних послуг, а тому ціни (тарифи) на послуги, які воно надає не є регульованими і відповідно не потребує затвердження їх органом місцевого самоврядування.

Зазначив, що споживач зобовязаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказує на те, що безпідставними є доводи відповідача про те, що здійснений позивачем розрахунок заборгованості не є обґрунтованим і тарифи мають бути затверджені органом місцевого самоврядування, оскільки ціни на житлово-комунальні послуги, в даному випадку визначаються виключно за договором (домовленістю сторін), а їх корегування здійснюється відповідно ч. 10 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яке не потребує подальшого затвердження органом місцевого самоврядування.

Наголосив, що доводи відповідача дахової котельні є надуманими, оскільки відповідно до п.1.1 договорів, укладених між мешканцями будинку, про надання послуг опалення та гарячого водопостачання, «Виконавець» зобовязується надавати «Споживачеві» вчасно та відповідної якості послуги з опалення та постачання гарячої води у приміщенні шляхом підігріву води з використанням обладнання будинкової дахової котельні (а. с. 40-45).

Позивач в судове засідання не зявився, повідомлений про місце та час судового засідання належним чином, подав до суду клопотання в якому просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач, зявився в судове засідання, позов заперечив, пояснив, що багато років сплачував за комунальні послуги при відсутності укладених письмових договорів, однак останній час дійшов висновку, що платежі є завищеними, необґрунтованими, послуги, за які виставляються рахунки, фактично не здійснюються, борг за електроенергію заперечує, пояснив, що добитися від позивача з чого він складається і як рахується, неможливо.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності та взаємозвязку, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно термінів, наведених в ст.1 вказаного вище Закону (тут та далі в редакції на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст.20 цього Закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Нормами ст.ст.525, 526 ЦК України зазначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Щомісячна оплата житлово-комунальних послуг також передбачена Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», Законом України «Про ринок електричної енергії» та діючим на час виникнення спірних правовідносин між сторонами Законом України «Про електроенергетику».

Згідно ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

У відповідності до ст.ст.319,322 ЦК України власність зобовязує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов?язані оплачувати житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2.

В той же час, позивач не надав жодного доказу, що надає будь-які житлово-комунальні послуги позивачу та взагалі обслуговує житловий будинок №14Б, який розташований по пр. Слобожанському у м. Дніпро.

Згідно копії статуту ПрАТ «НВО «Созидатель», у розділі 2 Статуту «Мета та предмет діяльності товариства» не зазначено, що предметом діяльності товариства є надання житлово-комунальних послуг, послуг з водопостачання, опалення, електроенергії тощо (а. с. 9-11).

Позивач не надав суду жодних тарифів та розрахунків за спожиті комунальні послуги позивачем, із зазначенням періоду, виду послуг, тарифу.

На доказування своєї позиції позивач надав так звану виписку з особового рахунку №1-25079 станом на 07.12.2018 року, в якому зазначений борг та суми, які сплатив позивач (а. с. 8).

Згідно цієї виписки позивач сплачував за опалення, електроенергію, обслуговування, «гвс», «хвс», обслуговування ліфтів, додаткові послуги, ремонт опалення. Проаналізувавши цю виписку, суд дійшов висновку, що неможливо встановити з чого саме складається заборгованість, згідно яких показників лічильників чи тарифів, за який період.

Як витікає з позову, відзиву, претензії та інших матеріалів справи, сума боргу, яку заявив позивач, утворилася за користування електричною енергією.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, затверджених постановою НКДР у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.12.2017 №1469, надання споживача електричної енергією є ліцензованим видом діяльності.

Позивач не надав суду жодних доказів, що має ліцензію на постачання (надання) електричної енергії споживачу, і цей вид діяльності також не зазначений в статуті підприємства.

Також не наданий суду і договір про постачання електроенергії споживачу.

Відповідач надав суду договір № УК 1994/2017 від 01 липня 2017 року про надання послуг з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території та договір № 791 про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання, які нібито були укладені між ОСОБА_1 та ПрАТ «НВО «Созидатель», яким він отримав від позивача, але не підписав, отже цей договір не є укладеним (а. с. 75-78, 82-84).

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не надав жодних допустимих доказів та нічим не підтвердив фактичні обставини, що він обслуговує житловий будинок, в якому проживає відповідач, надає комунальні послуги власникам цього житла, не надав обґрунтованого розрахунку заборгованості з визначенням тарифів, періоду, розміру боргу, не надав доказів, що має право постачати (надавати) електроенергію споживачам (ліцензію), договору на постачання електричної енергії.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 526, 527 ЦК України, 3, 12, 13, 76-78, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні цивільного позову Приватного Акціонерного товариства «Науково-виробниче обєднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 21352,35 гривень - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Приватне Акціонерне товариство «Науково-виробниче обєднання «Созидатель», , місцезнаходження: вул. Андрія Фабра, 4, м. Дніпро, 49000.

Відповідач: ОСОБА_1, зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Повний текст рішення складений 12 квітня 2019 року.

Суддя Чорна О.В.