ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара про стягнення ненарахованої та невиплаченої стипендії, інфляційних втрат і трьох відсотків річних, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у вересні 2018 року звернувся до суду з позовом, в якому, просив стягнути з відповідача ненараховону та невиплачену стипендію під час навчання в університеті, враховуючи інфляційні втрати та три відсотки річних /а.с.3-6/.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з вересня 2012 року його було зараховано на денну форму навчання за рахунок державного бюджету поза конкурсом до юридичного факультету ДНУ імені Олеся Гончара. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року № 201/15413/15-ц стягнуто з ДНУ ім. Олеся Гончара на його користь ненараховану та невиплачену стипендію за період з вересня 2012 року по серпень 2015 року, включно враховуючи інфляцію, у розмірі 23 014, 50 грн. Проте за період навчання з вересня 2015 року по грудень 2016 року відповідачем на його користь виплачувалася лише академічна стипендія за успішне навчання, яка є значно нижчою, ніж гарантована, як особі, на яку поширюється дія статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», тому загальна сума заборгованості по виплаті стипендії позивачу за вказаний період, враховуючи інфляційні втрати та три відсотки річних, складає 10 413, 81 грн. Враховуючи наведені обставини позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами та наполягає на їх задоволені.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено. Стянуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості по соціальній стипендії з урахуванням інфляційних втрат і трьох відсотків річних за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року включно в розмірі 10 413, 81 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.35-36/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити в частині визначення періоду нарахованої та недоплаченої стипендії, визначивши його з вересня 2015 року по червень 2016 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що статтею 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" передбачено, що право на пільги мають особи, визначені цією статтею, які вступили до вищого навчального закладу протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти. 30 червня 2016 року позивача було відраховано з числа студентів, у зв'язку із закінченням навчання з присудженням освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра. У період з вересня 2016 року по лютий 2018 року позивач здобув другу вищу освіту за ступенем магістр. Враховуючи дані обставини у зазначений період на позивача не поширюються пільги, оскільки під час нього він вступив до університету після визначеного законом строку /а.с.40-43/.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у період з вересня 2012 року по червень 2016 року був студентом денної форми навчання юридичного факультету ДНУ імені Олеся Гончара.

Батько позивача мав стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем у шахті з видобутку вугілля понад 15 років, в зв'язку з чим ОСОБА_2 має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Дані обставини встановлені судовим рішенням та додаткового доказування не потребують.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2016 року по справі № 201/15413/15-ц з університету на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість з виплати стипендії з період з вересня 2012 року по серпень 2015 року включно враховуючи інфляцію, суму у розмірі 23 014, 50 грн. Зі змісту рішення вбачається, що заборгованість була стягнута керуючись ст.5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці".

Таким чином, факт наявності у позивача відповідних пільг підтверджується вищевказаним рішенням суду, який не потребує доказування згідно ст. 82 ЦПК України.

Наказом університета від 05 липня 2016 року №.976-с позивач був відрахований у зв'язку із закінченням навчання. Після здобуття вищої освіти отримав документ про вищу освіту (диплом) за ступенем «бакалавр».

Після здобуття вищої освіти за ступенем «бакалавр» позивач був зарахован до університету наказом від 01 серпня 2016 року за № 1129с студентом першого курсу денної форми навчання для здобуття другої вищої освіти за ступенем «магістр».

Згідно з довідок про розмір доходів від 22 серпня 2018 року (а.с. № 7, 8) за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року (включно) ОСОБА_2 була нарахована стипендія в сумі 43 663,22 грн.

Розміри прожиткового мінімуму відповідно до Закону України "Про Державний бюджет" для працездатних осіб змінювалися наступним чином: з вересня 2015 року - 1378 грн.; з січня 2016 року - 1378 грн., з травня 2016 року - 1450 грн., з грудня 2016 року - 1600 грн.

Таким чином, сума недоплаченої стипендії відповідно до розрахунку позивача, з яким слід погодитись, за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року (включно) складає 7 706, 76 грн.

На час подання позову заборгованість відповідачем погашена не була, тому позивач має право на відшкодування інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 51 Закону України «Про освіту» студенти мають гарантоване державою право на забезпечення стипендіями у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону України від 23 травня 1991року № 1060-ХІІ «Про вищу освіту» студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства.

Державна цільова підтримка для здобуття вищої освіти надається у вигляді, зокрема, соціальної стипендії. (ч. 17 ст. 44 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014року №1556-VII)

Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року №345-V1 передбачено, що шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, діти, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Аналіз норм чинного законодавства, зокрема, ч.1 ст.5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці ", та фактичні обставини справи, вказують на право ОСОБА_2 отримувати стипендію у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, однак за час навчання позивачу нараховувалась стипендія на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач має право на отримання соціальної стипендії тільки протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти, зводяться до неправильного тлумачення ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», оскільки згідно положень зазначеної статті, трирічний строк після здобуття загальної середньої освіти встановлено для реалізації можливості зарахування поза конкурсом до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та виплатою за рахунок бюджетних коштів соціальної стипендії в порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров