29.07.2019 Справа № 756/9807/19
Справа № 756/9807/19
Провадження № 2/756/5091/19
У х в а л а

Іменем України

29 липня 2019 року суддя Оболонського районного суду міста Києва Жук М.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Оболонського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві про звільнення майна з-під арешту накладеного постановою від 23.06.2011 року у виконавчому провадженні № 27439629, посилаючись на те, що вироком Шевченківського районного суду м. Києві від 19.08.2010 року його засуджено за ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 207, ч. 2 ст. 311, ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням права займати посади, пов`язані зі службою в установах виконання покарань строком на 2 роки.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12.04.2011 року указаний вирок скасовано в частині засудження його за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК України, справу в цій частині закрито, а також змінено в частині призначення покарання за ч. 3 ст. 364 КК України, а саме із застосуванням 69 КК україни пом`якшено покарання до 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, з позбавленням права займати посади, пов`язані зі службою в установах виконання покарань строком на 2 роки.

На примусове виконання указаних судових рішень в частині конфіскації майна, 01.06.2011 року Шевченківським районним судом міста Києва видано виконавчий лист, який 23.06.2011 року надійшов на примусове виконання до Оболонського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві під час якого було відкрито виконавче провадження № 27439629 на накладено арешт на все належне йому майно.

В подальшому ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 07.04.2014 року, зміненою ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30.05.2014 року, його визнано засудженим за ч. 1 ст. 364 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані зі службою в установах виконання покарань строком на 2 роки, звільнивши його від основного покарання у зв`язку із відбуттям.

Перевіривши позовну заяву й додані до неї матеріали, дійшов висновку про відмову у відкритті провадження, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та КВК України.

Згідно з частиною другою статті 52 КК України додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина перша статті 59 КК України).

Статтею 48 КВК України передбачено, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини перша, третя статті 49 КВК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Законупідлягають примусовому виконанню.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Тобто, необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Оскільки виконавчий лист був виданий на виконання вироку в частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі, позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

Статтею 537 КПК України урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.

Крім того, положеннями КПК України не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Враховуючи, що зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що в провадженні Оболонського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва від 23.06.2011 року № 27439629, виданого на виконання вироку в частині конфіскації майна, відтак ОСОБА_1 як учасник виконавчого провадження на підставі положень статті 287 КАС України має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено його права, свободи чи інтереси.

Такий висновок відповідає правовій позиції викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 року у справі № 383/493/18.

За таких обставин спір, що виник між сторонами відноситься до юрисдикції адміністративних судів та підлягає вирішенню за правилами КАС України.

Відповідно до ст. 186 ч. 1 п. 1 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 186, 260, 261, 353, 354 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Суддя