Справа № 642/4514/18
Провадження № 2/642/178/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.

з участю секретаря - Тугая К.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника 3-ї особи - ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, треті особи - ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольги Олександрівна,-

в с т а н о в и в:

22 серпня 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати частково недійсним договір купівлі-продажу від 17.11.2011, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.В. №995, укладений з відповідачем відносно квартири АДРЕСА_1 в частині продажу 1/2 частини та стягнути з відповідача на її користь суму коштів, отриманих за 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень. В обґрунтування позову посилається на те, що 17.11.2011 року уклала договір купівлі-продажу з відповідачем, 25 листопада 2011 року зареєструвала своє право власності в КП «Харківське МіськБТІ», однак 24.05.2016 дізналася, що квартира їй не належить, оскільки реєстратором КП «Харківське МіськБТІ» було прийнято рішення про повне скасування її права власності на придбану квартиру АДРЕСА_1 на підставі заяви третьої особи ОСОБА_5, яка надала рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 07.09.2011 про визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаної квартири. Зазначила про дійсність укладеного з відповідачем договору, який ніким не оскаржено. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 04.05.2017 за нею визнано право власності на 1/2 частину квартири. Посилалась на ст.ст. 203-205 ЦК України щодо підстав недійсності укладеного відповідачем правочину, оскільки останній не мав права укладати договір купівлі-продажу всієї квартири через належність 1/2 частини ОСОБА_5 та на ст.ст. 216, 217 ЦК України щодо наслідків визнання правочину недійсним. Вважала, що у зв'язку вимогою про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу - вартість 1/2 частини квартири складає 10000 гривень, які вона просила стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 23 серпня 2018 року позов залишений без руху, позивачці наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 06 вересня 2018 року провадження у справі було відкрито, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29 жовтня 2018 року відповідачем до суду надано заперечення, в обґрунтування яких він зазначає, що на час укладення договору приватним нотаріусом було перевірено обсяг право та дієздатності сторін правочину, встановлено дійсні наміри сторін, відсутність будь-яких заперечень щодо умов правочину, відповідність правочину вимогам законності та проведено посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Посвідчений приватним нотаріусом договір був зареєстрований позивачкою в КП «Харківське МіськБТІ», тому підстав для визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та застосування наслідків недійсності правочину немає. Рішення суду від 04.05.2017, на яке позивачка посилається не набрало законної сили, оскільки справа знаходиться на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Представник позивачки - ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив визнати частково недійсним укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17.11.2011, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.В. №995 в частині продажу 1/2 частини квартири, стягнути з відповідача суму коштів, отриманих за 1/2 частину квартири в сумі 100000 гривень.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував.

Представник третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову також заперечував, зазначив, що у разі задоволення позову будуть порушені права ОСОБА_5, яка мала переважне право, як співвласник, на купівлю частки квартири. Крім того,ОСОБА_4 не зареєструвала своє право власності в БТІ, власниками спірної квартири на даний час є ОСОБА_5, тому як тільки позивачка зареєструє своє право власності, ОСОБА_5 звернеться до суду за захистом своїх порушених прав.

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева О.О. в судове засідання не з'явилась, про дату та час слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі.

За таких обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність 3-ї особи.

Вислухавши представника позивача - ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини сторін.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 07.09.2011 квартиру АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Поділено спільне майно подружжя та визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Скасовано арешт та заборону відчуження даної квартири, який було накладено в порядку забезпечення позову.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 26.05.2016 №60005905 вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 на ? частину на підставі заочного рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 07.09.2011, справа №2-398/11 та за ОСОБА_2 на ? частину на підставі Архівної копії договору купівлі-продажу, виданої 08.07.2008.

Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2011 року ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 за 200000 (двісті тисяч) гривень, що еквівалентно 25000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США. Договір посвідчено Вахрушевою О.О., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області та зареєстровано в реєстрі за №995.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (статті 203, 215-216, 228-235 ЦК).

Позивачка просить визнати частково недійсним правочин з купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в частині продажу 1/2 частини, яка не належала відповідачу, посилаючись на ст. 215 ЦК України та застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України щодо недійсної на її думку частини.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення

Суд вважає неспроможними доводи позивачки щодо часткової недійсності правочину. Суду не надано доказів на підтвердження відповідності внутрішній волі сторін укладення договору купівлі-продажу частини квартири, тому припустити, що правочин був би вчинений без включення до нього недійсної частини неможна.

В судовому засіданні було встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 позивач мала намір купити, а відповідач - продати квартиру в цілому, у зв'язку з чим і було укладено оскаржуваний договір, про що зазначив представник позивачки ОСОБА_1

Суд також зауважує, що заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 07.09.2011 у справі №2-398/11 квартиру АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2, за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/2 частину квартири.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 358 ЦК Украни право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів.

Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця.

У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.

Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається.

Відповідач на час укладення договору не мав письмової згоди ОСОБА_5 на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном - квартирою АДРЕСА_1

Щодо наслідків недійсності частини правочину та стягнення з відповідача 100 000 гривень, суд зазначає.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін повинна повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Позивачка просить повернути частину сплачених коштів, однак, законом не передбачена часткова реституція, окрім того, розрахунок суми, яку позивачка просить стягнути з відповідача, є необґрунтованим. Оцінка вартості належної ОСОБА_5 чи ОСОБА_2 частини квартири не проводилась. Доводи позивачки на те, що вартість ? частини квартири визначається арифметичним шляхом, виходячи з ціни продажу квартири 200 000 грн., та становить 100 000 грн., є неспроможними.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивачка в позові зазначає про наявність рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 04.05.2017 про визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири, однак завірену належним чином копію рішення суду, яке набрало чинності, позивачкою чи її представником суду не надано.

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд не вдається до оцінки помилок сторін щодо укладення правочину з купівлі-продажу спірної квартири.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів.

Судом достовірно встановлено, що під час укладення оспорюваного в частині договору існувало рішення суду, яке набрало чинності про визнання права власності за 3-ю особою - ОСОБА_5 на частину квартири. Спірна квартира належала відповідачу та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, частки співвласників виділені не були.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов'язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Аналізуючи наведені правові норми, суд приходить до висновку, що правові підстави для визнання частково недійсним договору від 17.11.2011 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного з відповідачем та стягнення з нього суми коштів в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень в порядку реституції відсутні.

Керуючись ст. ст. 2-4, 12, 13,77, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 203-205, 215-217, 317, 319, 655 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 ((реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, місце проживання АДРЕСА_3 про визнання договору купівлі-продажу від 17 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.В., реєстровий № 995, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 частково недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Суддя Л.Л.Шрамко