ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

17 січня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4246/18
Головуючий у першій інстанції Цибенко І. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/113/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Лакізи Г.П., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

Позивач: 8 навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту

Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: 8 навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (суддя Цибенко І.В.), ухвалене о 17 год. 04 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 29 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року 8 навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Позов мотивовано тим, що будинок за вказаною адресою має статус державного майна сімнадцятиквартирного житлового будинку, що перебуває на балансі 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту, квартира АДРЕСА_2 у даному будинку має статус службового житла. На підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.04.2009 року №86 та ордеру від 06.05.2009 року №5 службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 надано ОСОБА_1 на сім`ю з двох осіб (він і його мати ОСОБА_2 ). У 2011 році ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника управління будівництва та відновлення об`єктів національної транспортної системи Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту. Позивач вказував, що відповідачі тривалий час не проживають за вказаною адресою, не використовуючи службову квартиру за її прямим призначенням, у зв`язку з чим позивач і просив визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням як таких, що понад рік не проживають в будинку.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України на підтвердження факту відсутності відповідачів у спірній квартирі понад встановлені ст.71 ЖК УРСР строки. Свідки з цього приводу не допитувалися. Доданий до позовної заяви акт огляду від 18.06.2018 року не містить достовірних даних щодо не проживання відповідачів в квартирі. Доводи щодо не проживання відповідачів у службовій квартирі спростовуються наданими фотокартками із зображенням кімнат квартири, з яких вбачається, що квартира є жилою і в ній є особисті речі. Крім того, відповідно до наданих квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 40-46) вбачається, що відповідачі систематично здійснюють витрати на утримання спірного житла. Доказів про наявність заборгованості по комунальним послугам по квартирі АДРЕСА_3 суду позивачем не надано.

В апеляційній скарзі 8 навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що розрахунок нарахованих комунальних платежів, а також квитанції свідчать про проведення відповідачами сплати обов`язкових комунальних витрат, таких як за утримання будинку та опалення у зимовий період, доказів оплати комунальних платежів, що свідчили б про фактичне проживання відповідачів та їх фактичне споживання двома дорослими особами не надано. Також позивач посилається на п.21 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, згідно якого при звільненні з військової служби військовослужбовець підлягає виселенню із службового житлового приміщення з усіма членами сім`ї, якщо інше не передбачено законодавством.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач вказує, що на підтвердження факту непроживання відповідачів у спірному житловому приміщенні позивач надав єдиний доказ акт огляду службової квартири АДРЕСА_4 . Проте, за доводами ОСОБА_1 , відомості акту не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки комісія не мала доступу до житла, не могла достовірно пересвідчитись в тому, чи наявні в помешканні особисті речі відповідачів, інші сліди їхнього постійного проживання в квартирі. В судовому засіданні позивач не використав своє процесуальне право на виклик і допит свідків, внаслідок чого судом не допитувались свідки (ані члени комісії, ані інші сусіди або особи, які могли б підтвердити факт не проживання відповідачів в квартирі). Також відповідач звертає увагу, що позивачем не було доведене своє речове право як титульного власника майна, оскільки 8 навчальним центром Державної спеціальної служби транспорту надана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, в якій містяться відомості щодо зареєстрованого права власності за адресою: АДРЕСА_5 . Інформаційна довідка щодо об`єкту будинку 18-Г, в якому розташована надана відповідачу в користування службова квартира, до позову не додана і в подальшому в судовому засіданні надана не була. Крім того, ОСОБА_1 посилається, що внаслідок подання позивачем апеляційної скарги він змушений користуватись професійною правничою допомогою адвоката і нести додаткові витрати на оплату його послуг на стадії апеляційного перегляду, попередній (орієнтовний) розрахунок яких становить 9000 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 8 навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту є юридичною особою і знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.4). Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно будинок АДРЕСА_5 перебуває у власності держави в особи Міністерства транспорту та зв`язку України; підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності від 26.08.2009 року, виконавчий комітет Чернігівської міської ради (а.с.11).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №45 від 17 лютого 2009 року, зокрема колишній будівлі казарми АДРЕСА_3 (яка згодом перейменована на вулицю Івана Мазепи), позначеній на схематичному плані технічного паспорту літерою «Г-3», надано статус 17 (сімнадцяти) квартирного житлового будинку (а.с.5).

Згідно рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради №68 від 16 березня 2009 року квартирам АДРЕСА_7 , позначеній на схематичному плані технічного паспорту літерою «Г-3», надано статус службового житла (а.с.6).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №86 від 21 квітня 2009 року виділено житло громадянам, які перебувають на квартирному обліку у виконавчому комітеті Чернігівської міської ради або проживають у будинках, що підлягають відселенню, і вирішено видати ордери: військовій частині НОМЕР_1 , зокрема ОСОБА_1 по АДРЕСА_8 на службову двокімнатну, житловою площею 30,7 кв.м, квартиру АДРЕСА_2 на сім`ю з двох осіб (він та мати), проживали по АДРЕСА_8 (а.с.7-8).

На підставі зазначеного рішення міської ради 06 травня 2009 року ОСОБА_1 було видано ордер на жиле приміщення квартиру АДРЕСА_4 на склад сім`ї 2 особи (він і мати ОСОБА_2 ) (а.с.9).

Наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) №85 від 06 вересня 2011 року ОСОБА_1 , заступника начальника управління начальника виробничого відділу управління будівництва та відновлення об`єктів національної транспортної системи Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за пунктом «Б» ч.6 (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу (а.с.14, 15).

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 станом на червень 2018 року зареєстровані у кв. АДРЕСА_4 (а.с.20).

Згідно акту огляду службової квартири АДРЕСА_4 зазначена квартира являється службовим житлом, на час перевірки за даною адресою встановлено, що в квартирі в період понад одного року ніхто не проживає, що підтверджується сусідами (а.с.21).

Звертаючись до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, 8 навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту посилався на положення ст.ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України, які регулюють право власності, у тому числі на житло, а також на ст.ст.71, 72 ЖК УРСР.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.1 ст.317, ч.1 ст.391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 9 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.118 Житлового кодексу Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно ч.2 ст.123 Житлового кодексу Української РСР до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Статтею 64 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку ст.72 Житлового кодексу Української РСР.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Пунктом 28 Положення про порядок надання службових жилих приміщень, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. № 37, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї службове жиле приміщення зберігається за ними у випадках і в строки, вказані в статті 71 Житлового кодексу УРСР.

Згідно роз`яснень, викладених в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вселились до спірної квартири в установленому законом порядку, на підставі ордеру. Позивачем не надано достатніх доказів, що відповідачі не проживають у спірній квартирі. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги акт огляду від 18.06.2018 року, оскільки він не містить достовірних даних щодо не проживання відповідачів в цьому приміщенні. Крім того, в судовому засіданні Чернігівського апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що він працює в іншому місті, чим може пояснюватися його відсутність у спірній квартирі під час перевірки комісії, за результатами проведення якої 18.06.2018 року було складено відповідний Акт. Відсутність своєї матері - ОСОБА_2 за місцем проживання під час складання Акту від 18.06.2018 року відповідач пояснив тим, що влітку вона проживає на дачі. Також ОСОБА_1 зазначив, що Акт було підписано лише трьома сусідами із п`ятьох заявлених. Використання електричної енергії сім`єю здійснюється в невеликій кількості, а за послуги з водопостачання та водовідведення сплачуються безпосередньо до організації яка їх надає.

В матеріалах справи відсутні докази, що відповідачі мають інше житло. Згідно листа Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату в облікових документах полковника запасу ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку офіцерів запасу, значиться адреса реєстрації АДРЕСА_1 (а.с.67). Квитанціями підтверджується оплата ОСОБА_1 комунальних послуг за службове житло (а.с.40-46). Також фотокартками спростовуються доводи позивача про не проживання відповідачів у спірній квартирі.

Тобто, підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною службовою квартирою, не встановлено.

Наявність рішення суду з питань відмови ОСОБА_1 у виключенні спірної квартири з числа службових не свідчить про відсутність законних підстав для його проживання разом з матір`ю у цій службовій квартирі.

Посилання 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту на те, що ОСОБА_1 не перебував і не перебуває на квартирному обліку при Об`єднаній житловій комісії Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, не може бути підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, враховуючи, що відповідачі вселились до спірного житлового приміщення на законних підставах на підставі ордеру на жиле приміщення.

Доводи позивача про не проживання відповідачів у спірній квартирі понад один рік, не використання її за прямим призначенням жодними доказами, окрім акту огляду, який обґрунтовано не прийнято судом до уваги, не підтверджено.

Відповідно до Положення, затвердженого 19 вересня 2016 року Головою Державної спеціальної служби транспорту, 8 навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту є структурним підрозділом Державної спеціальної служби транспорту, призначений для забезпечення стійкого функціонування транспорту в мирний час та в умовах воєнного і надзвичайного стану та підпорядковується Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту. Майно, що закріплене за навчальним центром, є державною власністю, що перебуває у сфері управління Міністерства інфраструктури України, і належить йому на правах оперативного управління. Навчальний центр є юридичною особою (а.с.59-60).

Наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту №74 від 10.03.2005 року майно, яке закріплене за Держспецтрансслужбою, закріплено на праві оперативного управління за підрозділами Держспецтрансслужби (а.с.61).

Згідно відомостей про окреме нерухоме державне майно балансоутримувачем, зокрема будинку АДРЕСА_5 є навчальний центр 8 державної спеціальної служби транспорту (а.с.58). Згідно інформації про окреме нерухоме державне майно, яке перебуває на балансі 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту, ним є, зокрема житловий будинок АДРЕСА_9 (а.с.13). Також згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для розміщення та постійної діяльності Державної спеціальної служби транспорту надана земельна ділянка АДРЕСА_5 , правокористувачем зазначено 8 навчальний центр Державної спеціальної служби транспорту.

Таким чином, посилання представника відповідача на недоведеність речового права позивача на спірну службову квартиру не заслуговують на увагу.

Посилання позивача на п.21 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вказаним пунктом (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) регулюється питання виселення військовослужбовця із службового житлового приміщення, в той час як позивачем заявлено вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно, об`єктивно і всебічно дослідив обставини справи, докази, надані сторонами та надав їм відповідну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого та правильного по суті судового рішення.

Щодо клопотання представника відповідача про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд враховує наступне.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, втому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно договору про надання правничої (правової) допомоги №08-18/ц від 02 серпня 2018 року адвокат Гиря М.М. зобов`язується надавати ОСОБА_1 правничу (правову) допомогу, зокрема у справі щодо захисту прав та інтересів останнього у загальних та спеціалізованих судах України всіх інстанцій у справі за позовом 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до специфікації №2 до договору про надання правничої (правової) допомоги адвокатом надано послуги: юридичний аудит справи, ознайомлення з апеляційною скаргою, складання відзиву на апеляційну скаргу загальна вартість 3000 грн; представництво інтересів клієнта в судовому засіданні в Чернігівському апеляційному суді загальна вартість 6000 грн. Згідно квитанції №4 від 07 грудня 2018 року ОСОБА_1 сплатив за надання правової допомоги 9000 грн.

Враховуючи характер спірних відносин, ступінь складності справи, час, витрачений адвокатом на участь у судовому засіданні апеляційного суду, що становив близько однієї години, колегія суддів вважає за доцільне зменшити суму заявлених до відшкодування витрат адвоката та стягнути з позивача на користь відповідача 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з 8 навчального центру Державної спеціальної служби транспорту (місцезнаходження: вул.Івана Мазепи, буд.18, м.Чернігів, 14017; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_10 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Головуючий: Судді: