Справа № 148/2109/17
Провадження № 22-ц/801/532/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Зайцев А. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 рокуСправа № 148/2109/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді - Зайцева А.Ю. (суддя-доповідач), суддів Сала Т.Б., Шемети Т.М., за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Ковганич С. В., дата складання повного тексту рішення 22 грудня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, звернулася у суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»), ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року внаслідок ДТП загинув пасажир автомобіля "Рено Кенго", її чоловік та батько ОСОБА_4 - ОСОБА_8.

Відповідно до вироку Тульчинського районного суду від 03 червня 2016 року водія автомобіля «Рено Кенго» - відповідача ОСОБА_6 було визнано винним за частиною другою статті 286 КК України.

На утриманні ОСОБА_8 знаходилась неповнолітня ОСОБА_4

Автомобіль в якому знаходився ОСОБА_6 належить його дружині - відповідачу ОСОБА_7 та в момент ДТП був застрахований у ПРАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", що є підставою для виникнення обов'язку у страховика.

Відповідно до пунктів 27.2, 27.3 статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», її дочка ОСОБА_4, якій на момент ДТП було 14 років, має право на отримання відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок смерті батька, на утримання якого вона була, від ПРАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в розмірі 49608 грн., а вона, як дружина покійного, має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 16536 грн.

16 травня 2017 року вона звернулась із заявою до страховика, в якій просила здійснити виплату їй страхового відшкодування. Однак, станом на 11 листопада 2017 року страхове відшкодування так і не було виплачено.

Також вона займалась організацією поховання її чоловіка ОСОБА_8, в результаті чого понесла витрати в сумі 50000 грн., які повинні відшкодувати відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Окрім цього, їй та її дочці внаслідок смерті чоловіка та батька завдано моральної шкоди, яку вона оцінює по 300000 грн. на кожну. Враховуючи обов'язок ПРАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відшкодувати їй моральну шкоду в сумі 16536 грн., остаточний розмір моральної шкоди на її користь має складати 283464 грн.

Виходячи з наведеного, позивач просила :

1) стягнути з ПРАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на її користь 16536 грн. на відшкодування моральної шкоди, на її користь, як представника дочки, - 49606 грн. на відшкодування шкоди, пов'язаної зі смертю батька.

2) стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно на її користь 50000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної із організацією похорон покійного, а також моральну шкоду, пов'язану зі смертю покійного у розмірі 283464 грн; на її користь, як представника дочки, - 300000 грн. на відшкодування шкоди, пов'язаної зі смертю батька.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди - 16536 гривень.

Стягнуто з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_3 (як законного представника неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1) на відшкодування шкоди, пов'язаної зі смертю батька - 49608 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди, пов'язаної зі смертю покійного - 12473,54 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 (як законного представника неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1), на відшкодування моральної шкоди, пов'язаної зі смертю батька - 70000 гривень.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення відмовлено.

У задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 щодо відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної із організацією похорон покійного відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в дохід держави 1280 гривень судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 1440 гривень судового збору.

Інші судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вина ОСОБА_6 в скоєнні ДТП, внаслідок якого помер ОСОБА_8, є доведеною, а також підтверджується матеріалами кримінальної справи, поясненнями позивача та вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 червня 2016 року, тому він зобов'язаний відшкодовувати завдані збитки.

Позовна вимога про стягнення із ПРАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача як законного представника ОСОБА_4 страхового відшкодування в сумі 49608 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу та її дочці, суд врахував вимоги розумності і справедливості, характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума в таких розмірах: 16536 грн. - сума, яка підлягає стягненню з відповідача ПРАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача; 50000 грн. - сума, яка б підлягала б стягненню з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача, однак, з вирахуванням сплачених ОСОБА_6 коштів позивачу та коштів, які має сплатити страховик позивачу, з ОСОБА_6 на користь позивача підлягає стягненню 12473,54 грн. (50000 грн. - 20990,46 грн. - 16536 грн. = 12473,54 грн.); 70000 грн. - сума, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача як законного представника ОСОБА_4

Суд також виходив з того, що позивачем не доведено позовні вимоги в частині стягнення із відповідача витрат на поховання в сумі 50000 гривень, оскільки витрати на похоронні послуги в кафе «Лілія» на суму 10000 гривень згідно копії накладної від 24 березня 2016 року, яка надана позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, судом не взято до уваги, адже дані витрати не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язаний заподіювач шкоди відповідно до статті 1201 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають. Також судом не взято до уваги надана позивачем копія накладної № 1 від 15 лютого 2018 року, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що на даний час пам'ятник ще не купувався і не встановлювався.

Суд також зазначив, що оскільки ОСОБА_7 в момент ДТП не здійснювала фактичну експлуатацію ТЗ, тому підстав для притягнення її до цивільної відповідальності немає, а тому у задоволенні позовних вимог до неї про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення слід відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 20800 гривень матеріальної шкоди, пов'язаної із організацією похорон покійного та спорудження нагробного пам'ятника, а також моральну шкоду, пов'язаною зі смертю покійного, у розмірі 262474 гривні, та на користь ОСОБА_3, як законного представника неповнолітньої ОСОБА_4, відшкодування моральної шкоди, пов'язаної зі смертю батька, у розмірі 300000 гривень.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції дано невірну оцінку наданими позивачем накладній від 24 березня 2016 року на суму 10000 гривень за похоронні послуги в кафе «Лілія» та накладній № 1 від 15 лютого 2018 року на спорудження нагробного пам'ятника у сумі 10800 гривень. Зазначені витрати є збитками відповідно до статті 22 ЦК України, а тому зазначені витрати підлягають стягненню з ОСОБА_6.

Розмір стягнутої моральної шкоди є заниженим та не відповідає ступеню моральних страждань, які зазнали та зазнають позивач та її малолітня донька внаслідок смерті ОСОБА_8.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Згідно зі свідоцтвом про смерть від 24 березня 2016 року серія НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_8 /а. с. 8/, який являвся чоловіком позивача ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 03 липня 1999 року /а. с. 9/ та копією свідоцтва про народження від 02 вересня 2003 року серія НОМЕР_3 /а. с. 9/.

Згідно копії довідки, виданої Кирнасівською селищною радою від 05 травня 2017 року № 1025 /а. с. 11/, на день смерті ОСОБА_8 на його утриманні була дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до копії вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 червня 2016 року /а. с. 12-13/, ІНФОРМАЦІЯ_3 року біля 17 год. 30 хв. ОСОБА_6, не маючи посвідчення водія категорії «В» та відповідних навиків керування транспортним засобом, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи технічно-справним транспортним засобом - автомобілем «Рено Кенго», державний номерний знак НОМЕР_1, в порушення вимог п.12.6 Правил дорожнього руху, перевищуючи максимально допустиму швидкість на даній ділянці дороги, а саме рухаючись зі швидкістю 112,5 - 125.2 км/год. на автошляху м. Тростянець - м. Тульчин в напрямку м. Тульчина Вінницької області, в момент виникнення небезпеки - втручання в керування автомобілем пасажира, в порушення п.12.3 Правил дорожнього руху не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустив з'їзд автомобіля з проїжджої частини дороги та його перевертання. Внаслідок цього пасажир автомобіля ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання - п'ять років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 визнана потерпілою.

Автомобіль «Рено Кенго», державний номерний знак НОМЕР_1, оформлений на відповідача ОСОБА_7.

Судом також встановлено, що в судовому засіданні відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано факт придбання даного автомобіля в період шлюбу, тому дані обставини згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказування не підлягають. Таким чином, даний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, ОСОБА_6, як і його дружина ОСОБА_7, є його власником, а тому, відповідно, має законне право користуватися ним.

Автомобіль «Рено Кенго», державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_6, був забезпечений власником ОСОБА_7, про що свідчить копія полісу № АЕ/4791123 від 27.07.2015 ПРАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» /а. с. 147/. Відповідно до зазначеного страхового полісу страхова сума (ліміт відповідальності) складає: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 тис. грн; за шкоду, заподіяну майну - 50 тис. грн..; франшиза - 500 грн.

ОСОБА_9 звернулась із заявою до ПРАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якій просила здійснити виплату їй страхового відшкодування. Однак станом на час розгляду справи страхове відшкодування так і не було виплачено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_6 в скоєнні ДТП, внаслідок якого помер ОСОБА_8, є доведеною, а також підтверджується матеріалами кримінальної справи, поясненнями позивача та вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 червня 2016 року, тому він зобов'язаний відшкодовувати завдані збитки. Позовна вимога про стягнення із ПРАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача як законного представника ОСОБА_4 страхового відшкодування в сумі 49608 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу та її дочці, суд врахував вимоги розумності і справедливості, характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідки, що наступили та вважає, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде сума в таких розмірах: 16536 грн. - сума, яка підлягає стягненню з відповідача ПРАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача; 50000 грн. - сума, яка б підлягала б стягненню з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача, однак, з вирахуванням сплачених ОСОБА_6 коштів позивачу та коштів, які має сплатити страховик позивачу, з ОСОБА_6 на користь позивача підлягає стягненню 12473,54 грн. (50000 грн. - 20990,46 грн. - 16536 грн. = 12473,54 грн.); 70000 грн. - сума, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача як законного представника ОСОБА_4

Суд також виходив з того, що позивачем не доведено позовні вимоги в частині стягнення із відповідача витрат на поховання в сумі 50000 гривень, оскільки витрати на похоронні послуги в кафе «Лілія» на суму 10000 гривень згідно копії накладної від 24 березня 2016 року, яка надана позивачем на підтвердження своїх позовних вимог судом не взято до уваги, адже дані витрати не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язаний заподіювач шкоди відповідно до статті 1201 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають. Також судом не взято до уваги надана позивачем копія накладної № 1 від 15 лютого 2018 року, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що на даний час пам'ятник ще не купувався і не встановлювався.

Суд також зазначив, що оскільки ОСОБА_7 в момент ДТП не здійснювала фактичну експлуатацію ТЗ, тому підстав для притягнення її до цивільної відповідальності немає, а тому у задоволенні позовних вимог до неї про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення слід відмовити.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду в оскаржуваній частині рішення.

Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Відповідно до положення статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальної шкоди, пов'язаної із організацією похорон в сумі 50000 гривень правильно виходив з того, що витрати на похоронні послуги в кафе «Лілія» на суму 10000 гривень згідно копії накладної від 24 березня 2016 року /а. с. 17/, яка надана позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, не може бути взята до уваги, оскільки дані витрати не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язаний заподіювач шкоди відповідно до статті 1201 ЦК України, а відтак стягненню не підлягають.

Аргументи апеляційної скарги про те, що зазначені витрати є збитками відповідно до статті 22 ЦК України, а тому вони підлягають стягненню з ОСОБА_6, колегія суддів вважає такими, що не в повній мірі ґрунтуються на вимогах закону, оскільки спірні правовідносини в цій частині врегульовані спеціальними нормами (стаття 1201 ЦК України, стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» та підзаконні нормативні акти), які і визначають правову природу, порядок та розмір відшкодування таких витрат.

Правомірно судом першої інстанції не взято до уваги надану позивачем копію накладної № 1 від 15 лютого 2018 року на суму 10800 гривень, що становить вартість пам'ятника, художню роботу, підставку під вазу, траніжну вазу, установку пам'ятника /а. с. 73/, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що на даний час пам'ятник ще не купувався і не встановлювався, тобто позивачем не зроблено таких витрат, як того вимагає стаття 1201 ЦК України, як підставу необхідну підставу відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

За правилами частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про часткове задоволення позовних вимог до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, позивачу та її дочці.

При цьому місцевим судом враховано вимоги розумності і справедливості, характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, встановлені вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 червня 2016 року обставин щодо дорожньо-транспортної пригоди, наслідки, що наступили та правомірно визначено, що достатнім розміром для компенсації такої шкоди буде стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача 12473,54 гривень моральної шкоди, з огляду на виплачену відповідачем у кримінальній справі позивачу суму 20990,46 гривень та стягнення з страхової компанії моральної шкоди 16536 гривень, що загалом становить 50 000 гривень, а також 70000 гривень, які підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь позивача як законного представника ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягнутої моральної шкоди є заниженим та не відповідає ступеню моральних страждань, які зазнали та зазнають позивач та її неповнолітня донька внаслідок смерті ОСОБА_8, колегія суддів не вважає такими, що дають підстави для скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині.

Колегія суддів надаючи правову оцінку рішення суду в цій частині враховує встановлені вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 червня 2016 року обставини дорожньо-транспортної пригоди, суб'єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення, а також те, що злочин вчинено з необережності. Враховує і встановлений судом у кримінальній справі факт втручання в керування автомобілем пасажиром ОСОБА_8, який разом з відповідачем ОСОБА_6 вживав алкогольні напої.

Таким чином вказані обставини у своїй сукупності свідчать про правильність визначення місцевим судом розміру моральної шкоди, який підлягає стягненню, а оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, підстав для збільшення моральної шкоди та скасування у зв'язку з цим рішення суду колегія суддів не вбачає.

Рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог до ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, позивачем не оскаржується, а тому в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не є обґрунтованими та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 грудня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис А. Ю. Зайцев

Судді Підпис Т. Б. Сало

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя А. Ю. Зайцев

Повний текст постанови складено 11 квітня 2019 року.