Єдиний номер справи 489/691/16-ц
Провадження 22-ц812/33/19 Головуючий по 1 інстанції Губницький Д.Г.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2019р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі: представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2016р.

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

У лютому 2016р. ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явило позов до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 09 липня 2009р. уклав з відповідачем кредитний договір, за умовами якого надав останньому 52715,44 грн., які позичальник повинен погасити щомісячними платежами до 08 липня 2014р.

Оскільки позичальник не своєчасно погашав кредит через що станом на 03 лютого 2016р. виникла заборгованість в розмірі 76692,56 грн. (40973,91 грн. - неповернутий кредит; 13706,30 грн. - проценти за користування кредитом; 3828,91 грн. - комісія; 14293,32 грн. - пеня; 250 грн. - штраф (фіксована частина), 3640,12 грн. - штраф (процентна складова), позивач просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2016р. позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 76692,56 грн. заборгованості за кредитом та 1378 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та відсотки.

За змістом ст.ст.525,526,612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного Кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.ст.651,653,654 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 09 липня 2009р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого останній отримав 52715,44 грн. на придбання автомобіля, сплати страхових платежів та винагороди за надання фінансового інструменту під 20,4% річних. Позичальник зобов'язався погашати кредит щомісячними платежами до 08 липня 2014р.

Також на позичальника покладався обов'язок сплачувати банку винагороду (комісію) у визначеному в п.17.1.8. кредитного договору розмірі - 5,76% річних за резервування ресурсу.

Виконання кредитного договору забезпечувалось заставою автомобіля ВАЗ 111930, р/н НОМЕР_1, а також неустойкою (пенею - 0,15% від суми простроченого платежу і штрафом - 250 грн. (фіксована частина) - 5% від суми невиконаного зобов'язання (процентна складова).

20 травня 2013р. сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої суму заборгованості за кредитом зменшено на 19576,88 грн. Загальний розмір кредиту визначено в розмірі 79331,74 грн., який позичальник повинен сплатити щомісячними платежами з 20 по 25 число кожного місяця в розмірі 1682грн. до 20 червня 2018р. Для сплати чергових страхових платежів позичальнику відкрито кредитну лінію в розмірі 26616,28 грн.

25 травня 2015р. Ленінським районним судом м. Миколаєва за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором від 09 липня 2009р. постановлено рішення про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 111930, р/н НОМЕР_1.

Даний автомобіль у ОСОБА_5 не вилучався і відповідно не відчужувався банком з метою погашення кредитної заборгованості, тому що за даними Регіонального сервісного центру МВС України в Миколаївській області цей транспортний засіб за нотаріально посвідченим дорученням ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_6 було знято з обліку для реалізації ще 19 лютого 2014р. та цього ж дня зареєстровано за ОСОБА_7

Однак це рішення має юридичне значення для часу припинення нарахування процентів, неустойки та інших платежів, тому що з часу пред'явлення вимоги про повернення кредиту в цілому, а це - 13 березня 2015р. змінився порядок, умови і строк дії кредитного договору. Саме такий правовий висновок було висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018р. по справі №310/1134/13-ц.

Станом на 03 лютого 2016р. за розрахунком банка заборгованість відповідача за кредитним договором склала 76692,56 грн. (40973,91 грн. - неповернутий кредит, 13706,30 грн. - проценти за користування кредитом, 14293,32 грн. - пеня, 3828,91 грн. - комісія, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 3640,12грн. - штраф (процентна складова).

За період від часу укладання додаткової угоди і до ухвалення оскаржуваного судового рішення ОСОБА_5 на погашення кредитної заборгованості сплатив загалом 25480 грн., а саме : 19 липня 2013р. - 1680 грн., 23 серпня 2013р. - 1680 грн., 25 вересня 2013р. - 1690 грн., 24 жовтня 2013р. - 1680 грн., 22 листопада 2013р. - 1680 грн., 24 грудня 2013р. - 1680 грн., 27 січня 2014р. (дата фактичного зарахування) - 1685 грн., 24 лютого 2014р. - 1680 грн., 25 березня 2014р. - 1680 грн., 25 квітня 2014р. - 1380 грн., 30 квітня 2014р. - 150 грн., 15 травня 2014р. - 170 грн., 23 травня 2014р. - 1000 грн., 02 червня 2014р. (дата фактичного зарахування) - 700 грн., 19 червня 2014р. - 1700 грн., 21 липня 2014р. - 1700 грн., 19 серпня 2014р. - 1700 грн., 23 жовтня 2014р. - 1700 грн., 24 листопада 2014р. - 1700 грн., 24 грудня 2014р. - 1700 грн., 22 січня 2015р. - 1700 грн., 24 лютого 2015р. - 1700 грн., 20 березня 2015р. - 1700 грн., 24 квітня 2015р. - 1700 грн., 21 травня 2015р. - 1700 грн., 17 червня 2015р. - 1700 грн., 21 липня 2015р. - 1700 грн., 20 серпня 2015р. - 1700 грн., 14 вересня 2015р. - 1700 грн., 24 жовтня 2015р. - 1700 грн., 23 листопада 2015р. - 1700 грн., 23 грудня 2015р. - 1680 грн. та 23 січня 2016р. - 1700 грн.

Внесення ОСОБА_5 3210 грн. 04 липня 2014р. не підтверджується ні випискою банку по його особовому рахунку, ні наданими останнім квитанціями.

Враховуючи те, що позичальник належним чином зобов'язання по поверненню кредиту не виконав, то на користь банку підлягає стягненню основна сума боргу - 36656,79 грн., проценти за користування кредитом - 6735,43 грн. і пеня - 392,05 грн. за період з 02 березня по 13 березня 2015р.

В той же час з рішенням суду в частині стягненні штрафу погодитись не можна.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірної угоди передбачено застосування штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

У той самий час сторонами передбачена сплата пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за вищевказаною угодою свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Також незаконним є рішення суду в частині стягнення комісії, оскільки за положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017р. по справі №6-2071цс16 обслуговування кредиту не є послугою зі споживчого кредитування.

Посилання в апеляційній скарзі щодо пропуску строку позовної давності не можна визнати обґрунтованими, тому що за умовами додаткової угоди до кредитного договору (п.7) її тривалість за домовленістю сторін щодо основного боргу, процентів збільшено до 50 років, що не суперечить положенням ст.259 ЦК.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в частині вимог про стягнення комісії та штрафу в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню, а в частині стягнення основного боргу, процентів - зміні.

Часткове задоволення позову (57,09%) та апеляційної скарги (42,91%) є підставою (ст.ст.141,376 ЦПК) для пропорційного відшкодування судових витрат понесених сторонами під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій із застосуванням взаємозаліку і відповідно зміни рішення суду в цій частині.

Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2018 р. в частині задоволених вимог про стягнення штрафу та комісії скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Рішення суду в частині стягнення основного боргу, процентів та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 43784,27 грн. заборгованості за кредитом (основний борг - 36656,79 грн., проценти за користування кредитом - 6735,43 грн., пеня - 392,05 грн.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 100,25 грн. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 23 січня 2019р.

Головуючий: Судді: