ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року

м.Суми

Справа №585/3941

Номер провадження 22-ц/816/312/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собина О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності :

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Машини І.М. у м. Ромни, повний текст якого складений 02 листопада 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, який мотивував тим, що згідно договору підряду №258 від 05 грудня 2016 року укладеного між управлінням житлово-комунального господарства Роменської міської ради та дочірним підприємством Публічного акціонерного товариства «Сумбуд» Будівельно-монтажним підприємством «Лебединпромбуд» в серпні місяці 2017 року йому, ОСОБА_1, як майстру підприємства «Лебединпромбуд» було доручено виконання даного договору підряду.

05 вересня 2017 року, виконуючи роботи по каналізаційній системі в м. Ромни по вул. Соборній виникли ускладнення в проведенні робіт, так як каналізаційна система була засмічена і потребувала відкачки. Звернувшись до керівництва Роменської міської ради про усунення перешкод, на місце проведення робіт приїхав водій КП «Комбінат комунальних підприємств», але він не зміг виконати роботи по усуненню засміченості каналізаційної системи і тому на місце проведення робіт прибув директор КП «Комбінат комунальних підприємств» ОСОБА_2

Оглянувши місце проведення робіт, ОСОБА_2 почав кричати, що він, ОСОБА_1, як майстер нічого не знає в проведення робіт, при цьому вживав нецензурну лексику. Стверджував, що він диплом купив, як і місце майстра. Все це відбувалося у присутності робітників та жителів м. Ромни.

Вдруге, 15 вересня 2017 року при проведенні робіт по АДРЕСА_1 біля 10 год. - 11 год. приїхав відповідач у справі ОСОБА_2 та знову почав паплюжити його професійну репутацію як майстра, при цьому висловлювався нецензурною лексикою. Відповідач при робітниках позивача стверджував, що він не може бути майстром, бо хворий на голову, не може керувати роботами, бо не може відрізнити землю від каналізаційної жижі, диплом купив, а знань у нього нема. Все це було висловлено в принизливій, брутальній формі з використанням нецензурної лексики. Дані висловлювання ОСОБА_2 спрямовані на зниження престижу і довіри до ділової репутації позивача як майстра. ОСОБА_1 вважає, що своїми діями ОСОБА_2 заподіяв йому моральні та психічні страждання, які виразилися в порушення його здоров'я, а саме у підвищенні артеріального тиску та порушенні роботи серцево-судинної системи. Вважає, що неправомірними діями відповідача принижена його честь та гідність, ділова репутація, а також заподіяно моральну шкоду, оскільки відповідач принизив його перед робітниками та іншими людьми. ОСОБА_1 дуже переживав та хвилювався, бо треба було доводити робітникам, що диплом він отримав законно. Тому ОСОБА_1 просив суд визнати, що поширені ОСОБА_2 відомості, про те, що він не може бути майстром, бо купив документи про освіту на ринку, не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію, та зобов'язати ОСОБА_2 припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності та ділової репутації відносно нього; стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано, що поширені ОСОБА_2 відомості, що ОСОБА_1 не може бути майстром, бо купив документи на ринку, не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. та судовий збір в розмірі 80,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Зобов'язано ОСОБА_2 спростувати інформацію про те, що ОСОБА_1 купив документ про освіту, шляхом повідомлення про ухвалене рішення перед трудовим колективом в строк один місяць з дня набрання рішення законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що висновки суду викладені у рішенні не підтверджені належними та допустимими доказами, що висловлювання відповідача на адресу позивача були критикою та оціночним судженням, вираженням його особистих поглядів про процеси, пов'язані з організаційними та технологічними питаннями виконання робіт з будівництва системи міської каналізації під керуванням позивача, а не поширенням негативної інформації щодо нього, жодних висловлювань в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію позивача, не допускав.

Заслухавши суддю-доповідача, думку відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав:

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин працював в ДП ПАТ «Сумбуд» БМП «Лебединпромбуд» на посаді майстра (а.с.4).

Позивач ОСОБА_1 в 1978 році закінчив Харківський автомобільно-шляховий технікум по спеціальності «Будівництво та експлуатація автомобільних шляхів» та йому присвоєно кваліфікацію техніка-будівельника, що підтверджується копією диплома НОМЕР_1 від 09.03.1978 року (а.с.75).

Відповідно до копії диплома НОМЕР_2 від 25.06.1986 року, ОСОБА_1 в 1986 році закінчив Харківський автомобільно-дорожній інститут за спеціальністю автомобільні дороги та йому присвоєно кваліфікацію інженера-будівельника (а.с.74).

Також судом встановлено, що між Управлінням житлово-комунального господарства Роменської міської ради та ДП ПАТ «Сумбуд» був укладений договір підряду по виконанню ремонтних робіт по каналізаційній системі в м. Ромни по вул. Соборній.

Під час проведення даних робіт 5 вересня 2017 року виникла необхідність у прочищенні каналізаційної системи для чого був викликаний водій КП «Комбінат комунальних підприємств» ОСОБА_3, але він не зміг виконати ці роботи про що він повідомив свого керівника - директора підприємства ОСОБА_2 Через деякий час ОСОБА_2 з'явився на місце проведення ремонтних робіт і почав висловлюватися на адресу ОСОБА_1 нецензурною лайкою, звинувачувати його у некомпетентності та у тому, що він «купив» диплом та посаду майстра, внаслідок таких дій відповідача позивач розхвилювався, у нього різко погіршився стан здоров'я і підвищився тиск і медична допомога була надана йому свідком ОСОБА_4

Вподальшому, 15 вересня 2017 року між сторонами у справі вдруге виник конфлікт з приводу виконання ремонтних робіт і знову ОСОБА_2 висловлювався на адресу позивача нецензурною лайкою, ображав його, принижував перед робітниками та сторонніми особами, звинувачуючи у некомпетентності, казав, що він алкоголік та «купив» диплом. Внаслідок таких дій відповідача у позивача погіршився стан здоров'я і він змушений був приймати ліки.

Дані обставини підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 допитаних в суді першої інстанції.

Місцевий суд, задовольняючи позовні вимоги позивача в частині визнання недостовірними негативних відомостей поширених відносно нього відповідачем у справі про те, що позивач не може бути майстром, бо купив документи на ринку, такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію та зобов'язання відповідача спростувати такі відомості прийшов до висновку що такі його висловлювання не є оціночними судженнями і підлягають спростуванню.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з статтею 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до вимог статті 297 ЦК України фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності і честі.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

При розгляді справ про захист честі, гідності, ділової репутації судом на підставі доказів, поряд з іншим, повинно бути перевірено, чи не містить поширена інформація оціночних суджень.

Так, згідно із частинами першою та другою

статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суди при вирішенні справ повинні ретельно досліджувати суть висловленого, і у разі, якщо особа висловила не оціночні судження, а факти про події, необхідно вказувати у рішенні, що суд не визнає поширену інформацію оціночними судженнями, оскільки в ній містяться фактичні дані про особу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особі» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є

предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання,

критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням

суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на

предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки

істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній

судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні

положень статті 10 Конвенції.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій

чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову

репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок

відшкодувати моральну шкоду.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що висловлювання відповідача на адресу позивача про те, що він не може бути майстром бо «купив» документи на ринку, не можна вважати поширенням недостовірної інформації з огляду на вимоги ст.277 ЦК України.

Наведене слід вважати критичною оцінкою відповідача про процеси, пов'язані з організаційними та технологічними питаннями виконання робіт з будівництва системи міської каналізації під керуванням позивача, а отже будучи вираженням суб'єктивної думки відповідача їх не можна перевірити і спростувати, тому в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду в частині відшкодування моральної шкоди позивачу у справі, оскільки як було встановлено судом свою суб'єктивну думку про компетентність позивача було висловлено відповідачем у брутальній та принизливій формі з використанням нецензурної лайки, що принижує його гідність, честь та ділову репутацію.

Визначаючи розмір морального відшкодування у сумі 5000,00 грн., суд виходив з принципу розумності та справедливості, глибини моральних страждань позивача відповідно до обставин справи.

Суд апеляційної інстанції визнає такі доводи обґрунтованими і такими, що відповідають здобутим доказам та ступеню вини ОСОБА_2 у заподіянні такої шкоди.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в частині заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди та визначення її розміру, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню в частині визнання недостовірними відомостей поширених ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 та зобов'язання його спростувати такі відомості з відмовою в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій оскаржуваній частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2018 року скасувати в частині визнання недостовірними відомостей поширених ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 та зобов'язання його спростувати такі відомості.

В іншій оскаржуваній частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 28 січня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

Т. А. Левченко