Провадження №2/523/919/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2019 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Сувертак І. В.,

при секретарі - Нестеренко Л. В.

розглянув в відкритому судовому засіданні в місті Одесі

клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в рамках розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті кримінального правопорушення,-

Встановив:

В провадженні Суворовського районного суду міста Одеси перебуває з листопада 2017 року цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті кримінального правопорушення.

08 квітня 2019 року до канцелярії суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження відповідачу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ст. ст. 118, 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви у визначений позивачем спосіб, виходячи з наступного.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 poкy за № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване побоювання, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Серед видів забезпечення позову, визначених статтею 152 ЦПК України, такого забезпечення, як тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України, не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно положень п. 6 ч. 1 ст.6Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Тобто, вирішення судом питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 441 ЦПК України та за поданням державного виконавця на підставі Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

В зв`язку з чим, відсутні підстави для застосування зазначеного способу забезпечення позову на стадії розгляду зазначеної цивільної справи, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, а також порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією України та вимог ст.6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Крім того, у порушення вимог п. 6 ч. 1 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову не зазначено пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Враховуючи зазначене, суд не знаходить правових підстав для задоволення зазначеного клопотання та залишає його без задоволення.

Керуючись ст.ст.151,153,260,261,353,354 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в рамках розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті кримінального правопорушення - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя