Дата документу 09.07.2019 Справа № 321/1258/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 321/1258/18 Головуючий у 1 інстанції Машкіна Н.В.
Провадження №22ц/807/2222/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.

при секретарі: Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СПП ЛАНА» на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2019 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПП ЛАНА» до ОСОБА_1 , третя особа: Виробничий кооператив «Сільськогосподарський кооператив «Ковчег» про визнання договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого в Михайлівському районному відділі Запорізької регіональної філії Центр ДЗК 20 серпня 2008 року за № 70 поновленим, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 21 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та Виробничим кооперативом «Сільськогосподарський кооператив «Ковчег» та скасування його державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ТОВ «СПП ЛАНА» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Виробничий кооператив «Сільськогосподарський кооператив «Ковчег» про визнання договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого в Михайлівському районному відділі Запорізької регіональної філії Центр ДЗК 20 серпня 2008 року за № 70 поновленим, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 21 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та Виробничим кооперативом «Сільськогосподарський кооператив «Ковчег» та скасування його державної реєстрації.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 24 січня 2007 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «СПП ЛAHA» було укладено договір оренди земельної ділянки, який був зареєстрований в Михайлівському районному відділі Запорізької регіональної філії Центр ДЗК 20 серпня 2008 за № 70. Даний договір було укладено на 10 років, строк якого спливає 20 серпня 2018 року. 17.07.2018 року орендодавцю згідно приписів ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» було направлено лист-повідомлення від 17 липня 2018 року про поновлення договору оренди земельної ділянки з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Зазначали, що з боку орендодавця на адресу ТОВ «СПП ЛAHA» не надходило жодних повідомлень або заперечень щодо поновлення вищезазначеного договору оренди земельної ділянки.

10 жовтня 2018 року ТОВ «СПП ЛАНА» стало відомо, що ОСОБА_1 уклала договір оренди землі від 21.08.2018 року з виробничим кооперативом «Сільськогосподарський кооператив «Ковчег», державна реєстрація якого була здійснена 27.08.2018 року, чим було порушено переважне право позивача на поновлення договору оренди землі з попереднім орендарем.

Посилаючись на те, що орендар виконав всі умови та дотримав процедури передбаченої ст. 33 Закону України «Про оренду землі», щоб скористатись своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки, просили суд визнати договір оренди земельної ділянки зареєстрованого в Михайлівському районному відділі Запорізької регіональної філії Центр ДЗК 20 серпня 2008 за № 70 поновленим.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2019 року відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «СПП ЛАНА» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просили скасувати рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «СПП ЛАНА» зазначало, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі висловлено у правовому висновку Верховного Суду України у постановах від 23 березня 2016 року у справі № 6 -146цс16 та від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2027цс15, в яких вказано, що орендар у встановлені законом строки зобов`язаний направити орендодавцю повідомлення про свій намір скористатися переважним правом щодо укладення договору на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди. Суд не надав правової оцінки факту направлення позивачем 17 липня 2018 року ОСОБА_1 листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі на новий строк разом з проектом додаткової угоди, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням. Позивач у встановлені договором оренди землі та законом строки, більш ніж за місяць до закінчення строку договору 17 липня 2018 року направив відповідачу повідомлення про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди, який ОСОБА_1 ,- кизи отримала 21 липня 2018 року. Отже, позивач виконав зобов`язання щодо направлення повідомлення належним чином, тому немає підстав вважати орендодавця не повідомленим попереднім орендарем про намір скористатися переважним правом на поновлення договору на новий строк. Факт належного виконання ТОВ «СПП ЛАНА» обов`язків за договором оренди землі, укладеним з ОСОБА_1 , було доведено у суді та визнано сторонами. Судом також не надано правової оцінки тому факту, що запропоновані відповідачу умови договору оренди (додаткової угоди) є більш вигідними, ніж умови за попереднім договором та не гіршими з умовами попереднього договору оренди.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про визнання недійсним договору земельної ділянки від 21.08.2018 року між ОСОБА_1 та Виробничим кооперативом «Сільськогосподарський кооператив «Ковчег» та скасування його державної реєстрації пред`явлені позивачем до не належних відповідачів, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 204 ЦК України закріплено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ч.4 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 2 ст.792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до норм ст.33 Закону України «Про оренду землі», що узгоджуються з ч. 1 ст. 777 ЦК України, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Так, вбачається з матеріалів справи, що 24.01.2007 року ОСОБА_1 та ТОВ «СПП ЛАНА» уклали договір оренди земельної ділянки (а.с. 16-19).

Згідно п. 8 Договору його укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі він повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно Прикінцевих положень цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Вказаний договір було зареєстровано в Михайлівському районному відділі Запорізької регіональної філії Центр ДЗК 20 серпня 2008 за №70 (а.с. 19).

Термін дії договору закінчився 20 серпня 2018 року.

В матеріалах справи також міститься заява ОСОБА_1 на ім`я директора ТОВ «СПП ЛАНА», в якій вона зазначала, що її не влаштовує розмір орендної плати, а отже у зв`язку із закінченням строку договору оренди просить повернути її земельну ділянку (а.с. 51).

Як вбачається з поясненьвідповідача, ОСОБА_1 та ще декілька осіб склали письмові заяви на адресу відповідача, кожна з яких містила повідомлення, про небажання поновлення Договору оренди земельної ділянки на новий строк. За півроку до закінчення строків договорів оренди, група орендодавців скерували заяви до одного конверту, та у форматі листа з повідомлення скерували на адресу позивача. ТО «СПП ЛАНА» від отримання листа відмовився, що доводиться поштовим конвертом (а.с. 52).

17 липня 2018 року ТОВ «СПП ЛАНА» надіслало на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк з відповідним проектом додаткової угоди до нього (а.с. 25).

З копії додаткової угоди вбачається, що ТОВ «СПП ЛАНА» було запропоновано ОСОБА_1 змінити п.п. 9,10 договору оренди. Так, п. 9 пропонується встановити орендну плату у грошовій формі та у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Пунктом 10 передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється без урахування індексації.

Таким чином, встановлено, що запропоновані позивачем зміни істотних умов договору, а саме, розмір та обчислення орендної плати потребують згоди сторін, проте між сторонами такої згоди досягнуто не було.

Також колегія суддів звертає увагу, що у запропонованій додатковій угоді обчислення розміру орендна плата була встановлена без урахування індексів інфляції, на відміну від договору оренди землі від 02.07.2007 року, що вочевидь є менш сприятливим для орендодавця.

21 серпня 2018 року ОСОБА_1 уклала новий договір спірної земельної ділянки з ВК «Сільськогосподарський кооператив «Ковчег» (а.с. 49-50). Пунктом 40 вказано договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Так, позивач в обґрунтування позову посилався на те, що виконав всі умови та дотримав процедури, щоб скористатись своїм переважним правом на поновлення договору оренди земельної ділянки, а відповідач, знехтував приписами ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» та п. 8 Договору оренди земельної ділянки.

Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частинами 1-6 статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Для застосування ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною 6 ст.33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право шляхом направлення проекту додаткової угоди; продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (№ 14-65цс18).

Позивач як орендар за договором оренди земельної ділянки не мав підстав для очікування, що договір оренди землі безумовно буде пролонгований на тих самих умовах у випадку належного виконання лише ним своїх обов`язків за договором, адже пролонгація договору оренди можлива лише за мовчазної згоди власника землі (орендодавця), а при висловленні орендодавцем заперечень щодо пролонгації договору оренди землі такий договір не може вважатись поновленим.

Окрім цього, проект додаткової угоди до спірного договору орендної земельної ділянки, направлений позивачем містить інші умови, ніж сам договір, а саме, ТОВ «СПП ЛАНА» запропонувало здійснювати обчислення розміру орендної плати.

За правилами ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» при таких обставинах договір не може вважатись поновленим.

Порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: із новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб.

За відсутності своєчасно заявлених заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендаря щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, передбаченого статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», може вважатись порушеним, а така поведінка (дії, бездіяльність) орендодавця відносно попереднього орендаря може бути визнана недобросовісною.

Окрім цього, умови договору оренди укладеного між ОСОБА_1 та ВК «Сільськогосподарський кооператив «Ковчег» передбачають обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації, і дана умова є більш сприятливою ніж умова, яка як вказує позивач, була запропонована орендодавцю в додатковій угоді, зміст якої викладений в позовній заяві. Дана обставина на думку колегії також свідчить про відсутність факту порушення переважного права ТОВ «СПП ЛАНА» при укладенні відповідачем ОСОБА_1 договору оренди землі з новим орендарем.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «СПП ЛАНА» про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та те, що суд не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам не заслуговують на увагу, ще і з огляду на наступне.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Посилання ТОВ «СПП ЛАНА» на те, що безпідставною відмовою ОСОБА_1 у продовжені дії договору порушено його переважне право на укладання договору оренди землі на новий строк та, що поведінка орендодавця є недобросовісною, є безпідставним, так як ОСОБА_1 як власник земельної ділянки уклала договір оренди з іншим орендарем на більш вигідних для себе умовах ніж пропонувалися попереднім орендарем.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що в порушення норм процесуального права позивач, заявивши позов про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між відповідачем та ВК «Сільськогосподарський кооператив «Ковчег», процесуальний статус останнього визначив як третьої особи, в той час як вирішення цього позову безпосередньо впливає на його права та обов`язки як нового орендаря.

За змістом норм процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати до участі у справі співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, пунктом 1 частини першої статті 189 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Разом із тим, суд не може примушувати сторін до вчинення тих чи інших процесуальних дій, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості самостійно визначити суб`єктний склад учасників справи, проте встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, суд відмовляє у позові з цих підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

З огляду на зазначене, вирішення питання залучення до участі у справі співвідповідача, заміну неналежного відповідача має здійснюватися судом першої інстанції за клопотанням позивача, а не з власної ініціативи. В силу покладених процесуальним законом повноважень суд роз`яснює позивачеві його процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення таких дій, а встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, відмовляє у позові з цих підстав.

На вимогу статей 13, 51, 189 ЦПК України судом першої інстанції було роз`яснено ТОВ «СПП ЛАНА» його право заявити клопотання про залучення ВК «Сільськогосподарський кооператив «Ковчег» до участі в справі як співвідповідача, проте в матеріалах справи відсутні відповідні клопотання.

Порушення суб`єктного складу та незалучення до участі у справі в якості співвідповідача сторони оскарженого договору оренди землі від 21 серпня 2018 року, права та обов`язки якого безпосередньо мають вирішуватись судом, - унеможливлює вирішення спору та задоволення позовних вимог, а апеляційний суд позбавлений повноважень усунути ці порушення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі зводяться до власного тлумачення скаржником норм матеріального права, переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та дійшов обґрунтованих висновків. На підставі вище викладеного, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПП ЛАНА» - залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: