Постанова

Іменем України

04 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 463/3538/16-ц

провадження № 61-35186св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2017 року в складі судді Леньо С. І. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2018 року в складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

На обґрунтування позову зазначав, що з 29 квітня 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 серпня 2015 року. За час шлюбу подружжям було набуто наступне майно: у грудні 2008 року придбано квартиру АДРЕСА_1 вартістю 282 093,00 грн, а також гараж, який знаходиться у цьому ж будинку, право власності на які зареєстровано за відповідачем; у травні 2010 придбано автомобіль ВАЗ 21093, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який також зареєстровано за відповідачем. Зазначав, що оскільки вартість зазначеної квартири становила 61 000,00 дол. США, а їх спільні заощадження становили 6-7 тис. дол. США, ними було прийнято рішення про залучення кредитних коштів. З метою отримання кредитних коштів між ним та його матір`ю 17 травня 2007 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 і набувши таку квартиру у власність, ним одночасно укладено кредитний договір з акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», відповідно до умов якого ним отримано кредит у сумі 45 000,00 дол. США, а також іпотечний договір, предметом якого стала квартира АДРЕСА_2 . Отримані кредитні кошти були конвертовані у національну валюту гривню, що становило 227 250,00 грн та внесені на депозитний рахунок, відкритий у банку, а у зазначеній квартирі залишились проживати його батьки, які були у ній зареєстровані з 07 лютого 1991 року. За рахунок спільних коштів кредит було погашено у листопада 2011 року, після чого зазначену квартиру було повернуто батькам шляхом укладення договору дарування від 12 квітня 2012 року.

Враховуючи те, що відповідач заперечує, що указане майно є спільною сумісною власністю подружжя, позивач просив визнати указане майно спільною сумісною власністю у судовому порядку, провівши одночасно поділ такого майна. Крім того, оскільки на час розірвання шлюбу на банківських рахунках відповідача знаходились грошові кошти, які теж є спільною сумісною власністю подружжя, просив суд стягнути з відповідача Ѕ їх частини.

Також після розірвання шлюбу відповідач самовільно змінила дверний замок у квартирі, змінила автомобільну сигналізацію та у категоричній формі заперечує його право доступу до цього майна, у зв`язку з чим позивач просив усунути перешкоди у користуванні таким майном.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано спільним майном подружжя квартиру АДРЕСА_3 , автомобіль ВАЗ 21093, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_4 , грошові кошти в сумі 66 097,97 грн, 4 290,61 дол. США ТА 1853,46 Євро, розміщенні на банківських рахунках станом на 27 серпня 2015 року, відкриті на ім`я ОСОБА_2

Здійснено поділ спільного майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини квартири

АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частини квартири

АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частини гаража АДРЕСА_4

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частини автомобіля ВАЗ 21093, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_4 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти в сумі 33 048,98 грн, 2145,30 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення становило 57 493,36 грн, 926,73 Євро, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення еквівалентно 29 162,51 грн, які були розміщенні на банківських рахунках станом на 27 серпня 2015 року, відкриті на ім`я ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 119 704,85 грн.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей квартири.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні автомобілем ВАЗ 21093, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_4 та передати ОСОБА_1 ключі від зазначеного автомобіля.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що зазначене позивачем у позовній заяві спірне майно придбане сторонами за час шлюбу, протилежного судом не встановлено, а тому таке майно у відповідності до статті 60 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, на підставі чого вважав позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, а висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, підстав для їх скасування немає.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судам установлено, що 29 квітня 2007 року між сторонами зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 серпня 2015 року.

У період шлюбу, 10 травня 2007 року між відповідачем та ТОВ «Гал-Дім» укладено договір доручення № 14 на участь у будівництві квартири АДРЕСА_1 . Також, 10 травня 2007 року між сторонами укладено доповнення до договору доручення на будівництво гаража АДРЕСА_5 , загальною площею 18,36 кв. м за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідно до умов договору загальна вартість фінансування, зокрема квартири становила 53 930,00 дол. США, що згідно з курсом НБУ становило 272 346,00 грн, загальна вартість гаража - 6977 дол. США, що еквівалентно 35 234,00 грн.

Оплата в сумі 305 818,00 грн, згідно з копією квитанції проведена відповідачем 31 травня 2007 року. У подальшому, доплати на суми 9750,00 грн та 2443,00 грн проведені відповідачем 17 грудня 2008 року та 13 січня 2009 року відповідно.

Право власності на спірну квартиру та гараж, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано 30 квітня 2009 року. Відповідно свідоцтво видано 31 грудня 2008 року.

Згідно з копією реєстраційного посвідчення 07 травня 2010 року відповідачем придбано автомобіль ВАЗ 21093, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (рами, кузова) НОМЕР_3 .

Згідно з відповіддю публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» станом на дату розірвання шлюбу на рахунках відповідача розміщені грошові кошти в сумі 66 097,97 грн, 4290,61 дол. США, та 1853,46 Євро.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 60 ЦПК України 2004 року встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, встановивши, що спірне майно набуто подружжям за час шлюбу є спільною сумісною власністю, обґрунтовано вважав, що воно підлягає поділу між подружжям у рівних частках та з урахуванням того, що відсутні належні та допустимі докази, що спірне майно придбано за особисті кошти ОСОБА_2 , дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог на підставі статей 70, 71 СК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо зупинення виконання рішення суду

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2018 року зупинено виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2017 року та постанови Апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2018 року, до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 жовтня 2017 року та постанови Апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська