Справа №522/5250/17
Провадження №2/522/2230/19
УХВАЛА

22 січня 2019 року Приморський районний суд м.Одеси

у складі: головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про демонтаж одноповерхової камяної будівлі,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебуває цивільна справа за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про зобовязання демонтувати одноповерхову камяну будівлю, загальною площею 26,5 кв.м, самовільно улаштовану на території двору житлового будинку за адресою: м.Одеса, вул.Базарна, 14, яка раніше перебувала у провадження судді Кравчук Т.С., з 14.05.2018 року - у судді Домусчі Л.В..

Ухвалою суду від 18.06.2018 року справу було прийнято до провадження судді Домусчі Л.В. та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 29.08.2018 року.

Ухвалою суду від 29.08.2018 року підготовче засідання по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду на 01.11.2018 року.

У судове засідання 01.11.2018 року сторони не зявились. Розгляд справи було відкладено на 17.01.2019 року.

Сторони у судове засідання призначене на 17.01.2019 року також не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. У матеріалах справи наявне клопотання представника Приморської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_2, згідно якої просив справу розглядати за відсутністю представника райадміністрації.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 22 січня 2019 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до слідуючого висновку.

Предметом позову є демонтаж одноповерхову камяну будівлю, загальною площею 26,5 кв.м, самовільно улаштовану на території двору житлового будинку за адресою: м.Одеса, вул.Базарна, 14.

Судом також встановлено, що позивачем було прийнято розпорядження №668 від 14.09.2016 року «Про демонтаж одноповерхової камяної будівлі, самовільно побудованої на території двору житлового будинку за адресою: м.Одеса, вул.Базарна, 14».

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" (стаття 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам міст належить, зокрема, право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, нежитлові приміщення, інше майно та майнові права.

Відповідно до частини 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (частина п'ята статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Спори щодо здійснення вказаних у частині п'ятій статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноважень стосовно володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності є приватноправовими та мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Проте, позивач не зазначає в позові, що обєкт, який підлягає поверненню в первинний стан, є прийнятим в експлуатацію та зареєстрованим згідно чинного законодавства на праві власності. Навпаки позивач зазначає що будівництво здійснене без дозвільних документів.

Позов обґрунтований порушеннями ст.376 ЦК України, ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно з п.5 ч.4. ст.46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського обєднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського обєднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано субєкту владних повноважень законом.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється, зокрема, шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, проектної документації (пункт 6 частини першої статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Контроль за дотриманням містобудівного законодавства є одним з головних напрямів містобудівної діяльності (абзац 14 статті 2 Закону України «Про основи містобудування»).

Отже, здійснення вказаного контролю у сфері містобудівної діяльності повноважними органами є управлінською діяльністю.

Державний контроль у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування (частина перша статті 24 Закону України «Про основи містобудування»).

Виконавчі органи міських рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються міськими радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами (абзац 11 статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Виконавчі органи міських рад належать до уповноважених органів містобудування та архітектури (абзац 7 частини першої статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (частина третя статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

До відання виконавчих органів міських рад, зокрема, належать делеговані повноваження зі здійснення контролю за технічним станом, використанням та утриманням об'єктів нерухомого майна усіх форм власності (підпункт 2 пункту «б» статті 30 Закону №280/97-ВР), а також здійснення контролю за використанням житлового фонду (підпункт 5 пункту «б» вказаної статті).

Крім того, до компетенції виконавчих органів міських рад у сфері містобудування належать забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій (підпункт 3 («б») частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; абзац 9 частини першої статті 14 Закону України «Про основи містобудування»).

З питань делегованих повноважень, передбачених підпунктом «б» частини першої статті 31 Закону №280/97-ВР, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад підконтрольні відповідним органам виконавчої влади (частина четверта статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Судом встановлено, що позивач діє на підставі Положення про Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13.02.2014 року №4584-УІ..

Згідно з пунктом п.3.2.8 цього Положення позивач здійснює контроль за недопущенням самовільного будівництва у районі..

З огляду на наведені приписи Законів України та Положення про Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради позивач у сферах містобудування та житлово-комунального господарства має владні повноваження зі здійснення контролю за технічним станом, використанням, утриманням і схоронністю об'єктів житлового фонду усіх форм власності і для виконання цих повноважень наділений правом звернення до суду з відповідними позовами.

При цьому у спірних правовідносинах позивач здійснює владні управлінські функції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що повноваження щодо виявлення на території району фактів самовільного будівництва або реконструкції передбачають не лише виявлення факту правопорушення, притягнення винуватої особи до юридичної відповідальності, але також припинення цього правопорушення й усунення його негативних наслідків, зокрема на виконання владного управлінського припису.

Відтак, конкретні публічні правовідносини не завершуються фіксацією факту адміністративного правопорушення та притягненням винуватої особи до юридичної відповідальності, а продовжують існувати до моменту припинення правопорушення, усунення його негативних наслідків, виконання владного припису або визнання його незаконним і скасування.

Оскільки відповідач добровільно не виконав розпорядження №668 від 14.09.2016 року та не усунув допущених порушень, позивач як суб'єкт владних повноважень на виконання управлінських функцій звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Отже, закон передбачає, що суб'єкт владних повноважень може звернутися з позовом, зокрема, до фізичної особи, якщо вона істотно порушує будівельні норми та правила незалежно від того, чи порушені внаслідок цього права інших осіб. У такому спорі суб'єкт владних повноважень захищає публічний інтерес. Тому спір, за вирішенням якого до суду звернувся позивач, не є приватноправовим.

Крім того, суд вважає, що спори, які виникають за участю субєкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовими.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спір, який є предметом даного розгляду не повязаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю субєкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом знесення самочинно збудованих обєктів містобудування. Справа за позовом такого субєкта належить до компетенції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція, викладена у висновках Верховного Суду, сформульованих у постановах від 10 квітня 2018 року у справі №1519/2-787/11, від 11 квітня 18 року у справі №161/14920/16-а, від 15 травня 2018 року у справі №520/10754/14-ц.

Таким чином, заявлені позивачем позовні вимоги, підлягають розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, того що оскільки за подачу позову позивачем було сплачено судовий збір, суд приходить до висновку про повернення судового збору, сплаченого Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради у розмірі 1 600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №62 від 09.03.2017 року.

Керуючись положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.1, 3, 4, 19, 43, 49, ч.1 ст.223, 247, п.1 ч.1 ст.255, 258, 260, 263, 268, 354 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у цивільній справі за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 про демонтаж одноповерхової камяної будівлі закрити.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України м.Одеси в Одеській області, яке знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Черняховського 6, , повернути Приморській районній адміністрації () судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок, який було сплачено на рахунок №0008, отримувач: УДКСУ у м.Одесі Приморський район 22030101, код отримувача 38016923, код Банку отримувача: 828011, згідно платіжного доручення №62 від 09 березня 2017 року.

Ухвалу суду може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси.

Повний текст ухвали суду виготовлено 22 січня 2019 року.

Суддя: Домусчі Л.В.