ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/354/19 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 305030000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Дикун С.І.

Суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

без учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 607/11962/18 за апеляційною скаргою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 січня 2019 року, ухвалене суддею Братасюком В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - Тернопільське ОУПФУ Тернопільської області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутої пенсії в сумі 8602,69 гривень.

Обґрунтовує позов тим, що у зв'язку з рахунковою помилкою з боку позивача (стаж набутий у районах Крайньої Півночі після 01.03.1960р. був зарахований в кратному розмірі), виникла переплата пенсії відповідачу на загальну суму 8602,69 гривень за період з 21.07.2015р. по 31.03.2018 р. У зв'язку з цим, позивач вважає, що вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 1212 ЦК України.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 січня 2019 року в задоволенні позову Тернопільського ОУПФУ Тернопільської області (м.Тернопіль, вул.Руська, 17) до ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) про стягнення коштів в сумі 8602,69грн. відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Тернопільське ОУПФУ Тернопільської області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволити їхні позовні вимоги.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, звертає увагу апеляційного суду на рахункову помилку з боку Тернопільського ОУПФУ Тернопільської області, що є, на його думку, підставою для повернення безпідставно набутих грошових коштів відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих коштів в розмірі 8602,69 грн, які є пенсійною виплатою, призначеною йому Тернопільським ОУПФУ Тернопільської області не встановлено, як і не встановлено й наявності рахункової помилки.

Колегія суддів з даним висновком суду погоджується, оскільки він є мотивованим і ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що відповідно до розпорядження начальника Тернопільського ОУПФУ Тернопільської області від 21.03.2017 року, сума переплати пенсії ОСОБА_1 становить 8602,69грн., згідно з довідкою відділу з призначення, перерахунку та виплати пенсії утворилася за період з 21.07.2015р. по 31.03.2018 р. На виконання листа Головного Управління від 25.01.2018 року щодо перевірки пенсійних справ одержуваної пенсії з урахуванням стажу роботи, набутого в районах Крайної Півночі, Пенсійну справу приведено у відповідність з вислугою років.

Згідно з ч.1 ст.50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст.103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Виходячи із аналізу ст.1215 ЦК України обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

В українському законодавстві відсутнє визначення поняття "рахункова помилка".

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові №13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

Матеріали справи не містять жодних доказів наявності рахункової помилки (висновку ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо) по інформації яких можна було б відстежити шлях та причини виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з'ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує представник позивача, а не помилка, пов'язана з неналежним виконанням обов'язків службовою особою відповідальною за обчислення та нарахування пенсії.

Таким чином, сам факт виплати пенсії із зарахуванням ОСОБА_1 кожного року роботи в районах Крайньої Півночі після 01.03.1960 року в кратному розмірі (зарахування кожного року роботи в згаданій місцевості за два роки роботи замість правильного одного року і шість місяців), не можна вважати рахунковою помилкою, оскільки відсутні докази, на підставі яких можна встановити причину виникнення таких розбіжностей.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини, на які посилається позивач, не можна вважати рахунковою помилкою у розумінні ст.1215 ЦК України, а також не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих коштів в розмірі 8602,69 грн, які є частиною пенсійної виплати призначеної пенсії.

При цьому, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов'язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт недобросовісної поведінки ОСОБА_1 в отриманні коштів у розмірі 8602,69 грн, які є частиною пенсійної виплати.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справах "Pincova та Pinc проти Чеської Республіки", "Gashi проти Хорватії", "Trgo проти Хорватії".

Статтею 89 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, помилково встановив обставини справи та не врахував, що переплата пенсії відповідачу відбулася внаслідок рахункової помилки, колегія суддів відхиляє, так як вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи зазначений позов, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 січня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на позивача - Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (46000, м.Тернопіль, вул.Руська,17, ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 12 квітня 2019 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.