Провадження № 22-ц/801/26/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І.Е.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»

відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Борисюк І.Е. у місті Вінниці, зі складенням його повного тексту 21 вересня 2018 року,

у справі № 127/13406/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат, -

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулось в районний суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.12.2010 Староміським районним судом м. Вінниці по справі № 2-810/09 було ухвалено рішення про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» по договору про надання споживчого кредиту № 0 від 24.05.2006. 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, зокрема по договору про надання споживчого кредиту №0 від 24.05.2006 року. 22.03.2013 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області було замінено сторону виконавчих проваджень з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект». 23.02.2018 року виконавче провадження було припинено у зв'язку із виконанням рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 02.12.2010 року по справі № 2-810/09 в повному обсязі. Відповідачами ігнорувалися вимоги чинного законодавства та не виконувалося рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 02 грудня 2010 року по справі №2-810/09 більше 7 років.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просив суд солідарно стягнути з відповідачів на користь ТОВ «Кей-Колект» 3 % річних в сумі 47 045, 38 гривень та інфляційних втрат в сумі 293 575, 36 гривень, а також судового збору в сумі 5 109, 31 гривень.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 зазначив про часткове визнання позовних вимог. Подав заяву про застосування строків позовної давності. Від ОСОБА_4 відзив на позов не надходив.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 3 % річних в сумі 18 583 гривні 01 копійка та інфляційні втрати в сумі 61 792 гривні 97 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2018 року та постановити нове, яким у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних витрат до ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції повністю зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 02.12.2010 року по справі № 2-810/09 було солідарно стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 220 248, 77 гривень, а також судові витрати. Дане рішення суду набрало законної сили 18.01.2011 згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області.

22.03.2013 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області було замінено стягувача у виконавчих провадженнях Староміського ВДВС Вінницького МУЮ № 30721039 та 31646822 за виконавчими листами № 2-810/10 від 12.08.2011 року з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект».

Судом було встановлено, що на виконання вищевказаного судового рішення, ОСОБА_3 були здійснені наступні розрахунки: 01.09.2017 року - 808, 74 гривень; 08.11.2017 року - 1 818, 18 гривень; 06.02.2018 року - 139 363, 64 гривень; 07.02.2018 року - 13 545, 45 гривень; 09.02.2018 року - 13 545, 45 гривень; 12.02.2018 року - 19 505, 67 гривень; 13.02.2018 року - 33 481, 64 гривень.

Вищевказані обставини були визнані учасниками справи, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказування, враховуючи що суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

23.02.2018 року головним державним виконавцем Староміського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Дзюбенком С.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-810/10 від 12.08.2011 року в зв'язку з виконання ОСОБА_3 зобов'язання в повному обсязі.

Суд вірно прийшов до висновків, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. До правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Разом з тим суд першої інстанції, правильно визначивши правові взаємовідносини сторін, період за який виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, безпідставно стягнув з відповідачів на користь позивача інфляційні втрати.

Судом встановлено, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 02.12.2010 року ухвалено рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, які виникли з правовідносин за кредитним договором №0 від 24.01.2006 року, з стягненням загальної суми, що підлягає сплаті еквівалентом у гривнях, у розмірі 220 248,77 грн.

Отже, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Таким чином, ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц.

Таким чином, порушення норм матеріального права відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення судом апеляційної інстанції в ці частині нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших правових підстав.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 278, 97 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (5, 46 %), в рівних частках, а саме: по 139, 48 гривень з кожного. Підлягають стягненню з позивача на користь ОСОБА_3 судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1709, 94 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 вересня 2018 року в частині задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» інфляційних втрат в сумі 61 792 (шістдесят одна тисяча сімсот дев'яносто дві) грн. 97 коп. скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення інфляційних втрат - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (ідентифікаційний код за ЄДРПОУ - 37825968, місцезнаходження: м. Київ, вул. Кирилівська, 69) судовий збір в сумі 278 грн. 97 коп. в рівних частках по 139 грн. 48 коп. з кожного.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (ідентифікаційний код за ЄДРПОУ - 37825968, місцезнаходження: м. Київ, вул. Кирилівська, 69) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1709 грн. 94 коп.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 січня 2019 року.

Головуючий: Войтко Ю.Б.

Судді: Міхасішин І.В.

Стадник І.М.