Справа № 226/2841/18

Провадження № 2/226/41/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.,

за участю секретаря Тіссен О.В.,

представника позивача ОСОБА_1А,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на повнолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3, в інтересах якої на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги діє адвокат ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, яка продовжує навчання.

В обґрунтування вимог зазначила, що їх спільний з відповідачем син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,з 01.09.2018 року навчається в Кропивницькому інституті державного та муніципального управління за денною формою навчання, вартість якого складає 9850,00 грн. на рік, навчання триває 2 роки 10 місяців. Одночасно він проходить підготовку до вступу у інший навчальний заклад Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ, вартість якої складає 1400,00 грн., проживання у гуртожитку за вересень 2018 року 420,00 грн., а з 01.10.2018 року по 660,00грн. на місяць. Дитина знаходиться на її повному утриманні, оскільки відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а син у звязку з навчанням за денною формою позбавлений можливості самостійного заробітку. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина, який продовжує навчання, аліменти у розмірі ? частини усіх видів доходу відповідача до досягнення сином 23 років за умови продовження навчання.

Крім того, наявність у сина статусу інваліда 2 групи з дитинства, у звязку з чим він має обмеження до самообслуговування та до трудової діяльності, а також необхідність у забезпеченні належного харчування, забезпеченні лікарськими препаратами та задоволенні побутових потреб, змушує її нести додаткові витрати, які з серпня по жовтень 2018 року склали 12984,60 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь у відшкодування ? частини здійснених та передбачуваних додаткових витрат на дитину суму 2164,10 грн. щомісячно, починаючи з 01 серпня 2018 року і до досягнення сином 23 років за умови продовження ним навчання.

Зважаючи на те, що позивач скористалася професійною правничою допомогою адвоката, вона також просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на таку допомогу в сумі 5000,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позивача підтримав повністю і наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини на час навчання визнав частково, вважаючи, що розмір аліментів, визначений позивачем 1/4 частиною його доходу, є завищеним, бо обовязок з утримання дитини під час навчання покладений на обох батьках. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частини доходу і наполягає, що аліменти мають бути стягнуті лише на час навчання дитини в навчальному закладі, тобто по 30.06.2021 року, а не як зазначає позивач до 23 років за умови продовження дитиною навчання, так як після продовження навчання сторона не позбавлена можливості звернутися до суду з новою позовною заявою. Відповідачем зауважено, що син отримує пенсію з інвалідності в розмірі 1470,00 грн. та державну допомогу як тимчасово переміщена особа, чого не повідомила суду позивач. Проти стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини заперечує, вважає, що правила статті 185 Сімейного Кодексу не можуть бути застосовані у випадку, коли дитина потребує допомоги у звязку з навчанням, та звертає увагу суду на безпідставність чеків, наданих позивачем на предмет понесених витрат на харчування дитини та придбання предметів побуту. Дитина дійсно є інвалідом дитинства, страждає на дисплазію тазостегнового суглобу і згідно з довідкою МСЕК йому рекомендовано Д-нагляд у окуліста та невропатолога, а необхідності особливого харчування та прийому лікарських препаратів позивачем не доведено. З приводу стягнення з нього 5000,00 грн. витрат на правову допомогу вважає, що позивачем не надано необхідних доказів на підтвердження їхньої обґрунтованості і необхідності, та що їх розмір не відповідає критерію розумності і свідчить про нерозсудливість позивачки, яка могла б витратити ці кошти на дитину.

Представник відповідача ОСОБА_2 з урахуванням доводів відзиву вимоги позивача також визнала частково, підтримавши позицію відповідача в частині розміру аліментів, зауваживши, що аліменти, визначені в розмірі 1/6 частини доходу відповідача з урахуванням розміру його заробітної плати та принципу рівності прав та обовязків батьків будуть цілком достатніми для утримання дитини на час навчання. Проти стягнення додаткових витрат заперечувала через їхню недоведеність. Окремо звернула увагу суду на перелік товарів, зазначених в наданих суду чеках, які зводяться до їх непомірної кількості, зайвості та шкоди для дитини (жувальні гумки, кава, пиво, цигарки та ін.). Також зазначала, що розмір витрат на правову допомогу 5000,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на її користь, не відповідає складності справи, є нерозумним і не підтвердженим належними доказами, тому просила відмовити у їх стягненні або зменшити їх, якщо суд прийде до висновку про необхідність їх стягнення.

Вислухавши позиції сторін та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обовязок батьків за наявності можливості утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199,200,201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження та інше.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається на першому курсі приватного навчального закладу Кропивницького інституту державного та муніципального управління з денною формою навчання на платній основі. Крім того, він є слухачем підготовчих курсів в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ на базі Криворізького факультету (а.с.13,18,19). Загальний термін навчання в навчальному закладі триває з 01.09.2018 року по 30.06.2021 року. Вартість навчання складає 29550,00 грн., вартість підготовчих курсів за період з 03.09.2018 року по 30.05.2019 року 1400,00 грн., вартість користування гуртожитком Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, слухачем підготовчих курсів якого є ОСОБА_6, в вересні 2018 року склала 420,00 грн., а з жовтня 2018 становить 660,00 грн. щомісячно (а.с.19-21).

Сторони між собою у шлюбі не перебувають, їх шлюб розірвано 08.11.2004 року (а.с.12). Дитина проживає разом з матірю, є інвалідом дитинства та має 2 групу інвалідності, встановлену з 08.09.2018 року по 01.10.2019 року (а.с.23).

Позивач ОСОБА_3 працює заступником начальника відділення звязку у м. Кривому Розі, станом на серпень 2018 року розмір її заробітної плати становив 4034,56 грн. (а.с.24). Має ще одну дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. І позивач, і діти є внутрішньо переміщеними особами (а.с.32). Інформація про розмір пенсії дитини ОСОБА_6 як інваліда 2 групи та про розмір отримуваної державної допомоги внутрішньо переміщеним особам позивачем суду не надана.

Згідно з довідкою ПАТ «ШУ «Покровське» відповідач ОСОБА_4 працює на посаді гірника очисного забою, його нарахований дохід за період з січня по грудень 2018 року включно склав 405939,17 грн., а після необхідних відрахувань, в тому числі і аліментів на сина ОСОБА_6, які він сплачував до досягнення ним 18 років, 274000,65 грн. (а.с.70). Відомості про незадовільний стан здоров'я відповідача, перебування його на диспансерних обліках лікарів, наявність інших утриманців суду сторонами не надавалися.

Згідно з ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають, за умови, що батько (мати) можуть її надавати.

Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стану здоровя та матеріального становища дитини; стану здоровя та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення.

Досліджені судом обставини та надані суду докази дають підстави для висновку, що відповідач має обєктивну можливість надавати своєму синові, який продовжує навчання і у звязку з цим потребує допомоги (кошти на проїзд до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, харчування, купівля одягу та приладдя для навчання), матеріальну допомогу на час його навчання, оскільки він є працездатною здоровою особою, працює і отримує стабільний дохід, не має інших утриманців та не надав підтверджень того, що надає матеріальну допомогу синові добровільно.

Вирішуючи питання розміру аліментів, суд виходить з встановлених обставин, позицій сторін, розміру наявних доходів відповідача та встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд також приймає до уваги надання дитині допомоги з боку матері та керується засадами справедливості, добросовісності і розумності у сімейних відносинах, закріплених у ч.9 ст.7 СК України.

З огляду на викладене суд погоджує розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до закінчення навчання сина, але не більше ніж до досягнення ним віку двадцяти трьох років.

Заявлену позивачем вимогу про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину суд вважає за необхідне залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ст.ст. 180,183,185,193,198,199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (ст.ст.180,183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо ст.185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст.193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст.198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст.185 СК України), правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199,200,201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

ОСОБА_1 такі висновки щодо застосування положень статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі №6-1296цс15, посилання на вказану постанову застосував і Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду при розгляді справи №622/373/16ц, відобразивши це у постанові від 29.01.2018 року.

Отже, підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину відсутні.

Розглядаючи вимогу ОСОБА_3 про стягнення на її користь з ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень, суд виходить з такого.

В даній справі професійну правничу допомогу позивачеві надавав адвокат ОСОБА_1, на підтвердження чого надані посвідчені копія ордеру серії ДН №001521 від 07.12.2017 (а.с.6), копія свідоцтва про права на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН №4920 від 29.11.2017 (а.с.7), копія договору №59/2017 про надання правової допомоги від 07.12.2017 (а.с.8).

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За положеннями частин першої шостої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Про неспівмірність витрат позивача на правничу допомогу заявлено відповідачем ОСОБА_4 у наданому ним відзиві.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи ордер, договір, копія розрахункової квитанції №917854 (а.с.33-зворот) та попередній розрахунок (а.с.33) не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Вказані позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та фактично виконану представником позивача роботу, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 800,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст.182,183,185,199-201 Сімейного Кодексу України, ст.ст.2,5,13,77-81,133,137,141,259,263-265 Цивільного процесуального Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та додаткових витрат на повнолітню дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: м.Мирноград, Донецька область, вул.Говорова, буд.28, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, місце реєстрації: м.Мирноград, Донецька область, вул.Вишнева, буд.39, аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу щомісячно на період навчання, а саме до 30.06.2021 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_6 віку двадцяти трьох років.

Стягнення здійснювати з 25 жовтня 2018 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: м.Мирноград, Донецька область, вул.Говорова, буд.28 на користь позивача ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 800 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: м.Мирноград, Донецька область, вул.Говорова, буд.28, на користь держави судовий збір в розмірі 704,80грн.

Рішення в частині утримання аліментів підлягає негайному виконанню в межах щомісячного платежу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 16 січня 2019 року. Повний текст судового рішення виготовлено 22 січня 2019 року.

Суддя Л.І.Клепка