Справа № 438/63/19 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/915/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Фейір К.О.

З участю представника позивача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі ведеоконференції із Дніпровським апеляційним судом цивільну справу № 438/63/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 22 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Бориславського міського суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, в якій позивач просить: стягнути із відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 293724 грн. 04 коп.

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у даній цивільній справі шляхом:

- накладення заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктами та будь-яким державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно 15/80 частини нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 12394821);

- зобов`язати відділ реєстрації Бориславської міської ради (82300, Львівська область, місто Борислав, вулиця Шевченка, 42) на підставі ухвали про забезпечення позову внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про заборону вчинення реєстраційних дій щодо 15/80 частини нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 12394821);

- накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ (модель - 2107, рік випуску - 1994, об`єм двигуна - 1458, дата реєстрації автомобіля - 17.08.2007 р.), що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ).

Заяву мотивує тим, що невиконання протягом тривалого часу відповідачем свого обов`язку за договором позики вказує на відсутність наміру у ОСОБА_3 добровільно повертати позивачу отриману від нього суму грошових коштів, а також сплачувати нараховані відповідно до умов договору проценти, пеню та проценти за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором. Одним з найбільш реальних способів для ОСОБА_2 поновити свої порушені права є можливість стягнути з ОСОБА_3 суму його боргу на підставі рішення суду про це за допомоги накладення державним або приватним виконавцем арешту на 15/80 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить Відповідачу на праві приватної власності, а також на автомобіль марки ВАЗ (модель - 2107, рік випуску - 1994, об`єм двигуна - 1458, дата реєстрації автомобіля - 17.08.2007 р.), який також перебуває у власності Відповідача. Накладення державним або приватним виконавцем який буде виконувати рішення суду в разі задоволення відповідного позову ОСОБА_2 , арешту на перелічене майно надасть йому можливість звернути стягнення на відповідне майно Відповідача у разі відмови останнього добровільно погашати суму боргу у грошовому виразі. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу на праві власності належить 15/80 частини квартири АДРЕСА_1 , а також відповідно до даних з Єдиного державного реєстру МВС у власності ОСОБА_3 перебуває автомобіль марки ВАЗ. Позивач стверджує, що відповідач активно шукає можливість продати квартиру, зокрема вчиняє всі можливі дії для її продажу на веб-сайтах в мережі інтернет. Вважає, що ОСОБА_3 , дізнавшись про наявність судової справи за позовом до нього про стягнення суми боргу за договором, позики, якнайшвидше реалізує належну йому на праві власності частку нерухомого майна, що може призвести до неможливості належного примусового виконання судового рішення по справі у примусовому порядку в разі задоволення позовних вимог. Також вважає, що відповідач з тих же причин може відчужити своє авто.

Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову..

Ухвалу оскаржив ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою, вважає її такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Звертає увагу, що у заяві про забезпечення позову він просив накласти арешт на автомобіль, а стосовно 15/80 частини нерухомого майна просив накласти заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Необґрунтованим і безпідставним є висновок суду про те, що заявник не зазначив будь-якого іншого рухомого чи нерухомого майна, яке може належати ОСОБА_3 на праві власності та доказів про наявність відкритих рахунків, оскільки позивач самостійно має право вирішувати в який вид та за рахунок якої кількості майна відповідача він може вимагати застосування заходів забезпечення позову. Крім цього, зазначає, що позивач не зміг віднайти більше інформації про права власності відповідача на майно, ніж тієї, що міститься в заяві про забезпечення позову. Вважає абсолютно безпідставним висновок суду, що заходи забезпечення позову є неспівмірними з ціною позову, оскілки позивачем надані відомості з сайтів «ОЛХ» та «Auto . ria» щодо орієнтовної вартості частини квартири та автомобіля та з яких вбачається, що така є майже в півтори рази менша від ціни позову. Відтак судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неналежне дослідження доказів, що містяться в матеріалах справи. Звертає увагу, що відповідач протягом тривалого часу не повертає борг, не виходить з ним на зв`язок, а відтак існує ризик відчуження майна, що утруднить виконання рішення та призведе до порушень прав позивача. Просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що в провадженні суду знаходиться позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.

Згідно позовної заяви ОСОБА_2 ціна позову складає 293 724 грн. 04 коп.

Тобто між сторонами існує спір про стягнення грошових коштів за договором позики.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідач не бажає добровільно повертати гроші, а можливе відчуження ним свого майна у вигляді частки квартири та автомобіля, може ускладнити або унеможливити виконання імовірного судового рішення про задоволення його позовних вимог. При цьому позивач посилається на відсутність у відповідача іншого майна та тривалий час неповернення коштів.

Розглядаючи заяву та відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, обґрунтування необхідності його застосування, не надано доказів на підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду чи призведе до порушення прав позивача. Крім цього, заявник не надав підтвердження наміру відповідача ОСОБА_3 навмисно ухилитися від виконання рішення суду.

Окрім того, суд виходив з того, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, однак як вбачається із позовної заяви ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, ціна якого 293724,04 грн., що явно не співмірно із запропонованим заходом забезпечення позову.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;2)забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захистку прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення або ефективного захисту її прав.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, необхідною умовою вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути істотні перешкоди як виконання судового рішення, так і ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Перевіряючи подані позивачем докази в підтвердження як підставу для застосування заходів забезпечення позову, колегія суддів враховує, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , щодо якої позивач просив накласти заборону будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно 15/80 частини нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить відповідачу - ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Згідно наявного у матеріалах справи оголошення про продаж квартири, квартира м. Бориславі , площею 86,6 м.кв . виставлена на продаж. Площа квартири збігається з площею квартири АДРЕСА_1 . Контактна особа - ОСОБА_3 .

Тобто, є усі підстави вважати, що ОСОБА_3 як співвласник квартири вживає заходів з продажу зазначеної нерухомості, з метою ускладнити або унеможливити виконання ймовірного судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення боргу за договором позики.

Окрім того, відповідно до наданих з Єдиного державного реєстру МВС у власності ОСОБА_3 перебуває у власності автомобіль марки ВАЗ (модель 2107, рік випуску - 1994, об`єм двигуна - 1458, дата реєстрації автомобіля - 17.08.2007 р).

Інше майно на яке може бути звернуте стягнення у нього відсутнє.

Враховуючи викладені у заяві про забезпечення позову та апеляційній скарзі мотиви, а також зважаючи на те, що забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі і задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконання такого рішення, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги про забезпечення позову шляхом накладення заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно 15/80 частин нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та накладення арешту на рухоме майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а відтак висновки суду про відсутність правових підстав для забезпечення позову є неправильними.

Щодо вимоги в порядку забезпечення позову зобов`язати відділ реєстрації Бориславської міської ради (82300, Львівська область, місто Борислав, вулиця Шевченка, 42) на підставі ухвали про забезпечення позову внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про заборону вчинення реєстраційних дій щодо 15/80 частини нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 12394821), то колегія суддів вважає, що така задоволення не підлягає, оскільки є похідною від накладення заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно 15/80 частин нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

З огляду на наведене ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задолення заявлених вимог.

Враховуючи принцип співмірності з заявленими вимогами, а саме, ціну позову та ринкову вартість житлового будинку, яку зазначив сам відповідач, виставляючи на продаж квартиру, з урахуванням його частки, слід вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом накладення заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації вчиняти будь-які дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно 15/80 частин нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ (модель 2107, рік випуску - 1994, об`єм двигуна - 1458, дата реєстрації автомобіля - 17.08.2007 р).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2,376 ч.1 п.п.3,4,383, 384, 389-391 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 22 січня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти заборону будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, що перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районної у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктами та будь-яким державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, державним виконавцям вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно 15/80 частини нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 12394821);

Накласти арешт на автомобіль марки ВАЗ (модель - 2107, рік випуску - 1994, об`єм двигуна - 1458, дата реєстрації автомобіля - 17.08.2007 р.), що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ).

У задоволенні решти заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 03 вересня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк