РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - Лукінова К.С.

При секретарі - Богачова В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 27 травня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 27 травня 2015 року посилаючись на те, що 27.05.2015 року між нею та відповідачами було укладено договір позики за яким позивачкою було передано відповідачам в борг 1000000 грн. зі строком повернення позики до 31.12.2018 року включно. Вказані обставини підтверджуються копією договору та розписки. У зазначений термін - 31.12.2018 року відповідачі не виконали умов договору позики від 27.05.2015 року та не повернули грошові кошти. 10.05.2019 року позивачка звернулась до відповідачів із письмовою вимогою про повернення суми боргу, але жодної відповіді не отримала. Спираючись на норми ст.ст. 202, 207, 509, 525, 526, 541, 543, 610, 612, 625, 629, 1047, 1049 ЦК України позивачка просила суд стягнути з відповідачів солідарно на її користь суму основного боргу - 1000000 грн., 3% річних - 16109,59 грн., інфляційні витрати - 188800 грн. та судові витрати в сумі 9065 грн.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі та суду пояснив, що дійсно відповідачі взяли в борг у позивачки 1000000 грн. і до цього часу не повернули.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнав вказавши, що дійсно відповідачі взяли в борг у позивачки кошти в сумі 1000000 грн., але через об`єктивні обставини не змогли його повернути. Підпис на договорі і розписці та факт отримання грошових коштів відповідачем ОСОБА_4 він не заперечує.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав в повному обсязі пояснивши суду, що він разом із ОСОБА_4 дійсно взяли в борг у позивачки 1000000 грн. з метою відкриття своєї справи та розраховували повернути борг, але справа «не пішла», через що він та ОСОБА_4 не змогли повернути борг. Підпис на договорі і розписці, а також факт отримання у позивачки грошових коштів не заперечує.

Суд, вислухавши представника позивачки, представника відповідача ОСОБА_4 . та відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та оглянувши оригінали документів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно договору позики від 27.05.2015 року (оригінал оглянутий в судовому засіданні) ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошові кошти в національній валюті України - гривні в розмірі 1000000 грн. Позика є безвідсотковою, тобто за користування позичальниками позикою плата не стягується. Строк повернення позики встановлений до 31.12.2018 року включно.

Згідно копії розписки про отримання позики від 27.05.2015 року (оригінал оглянутий в судовому засіданні) ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надали розписку про отримання позики в сумі 1000000 грн. з терміном повернення до 31.12.2018 року включно.

Згідно копії письмової вимоги про повернення грошових коштів у розмірі 1000000 грн. за договором позики від 27.05.2015 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_4 вимогу про повернення їй грошових коштів, що також підтверджується накладною 540 від 10.05.2019 року.

Матеріали справи не містять доказів повернення позики відповідачами позивачці.

Суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з таких обставин.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Станом на дату розгляду справи судом сума заборгованості відповідачами не сплачена, матеріали справи таких доказів не містять та вказана обставина не була заперечена відповідачами в ході розгляду справи судом.

Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Таким чином умови договору позики від 27.05.2019 року - не виконані.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин суд вважає, що з відповідачів слід стягнути на користь позивачки суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Перевіривши наданий розрахунок інфляційних витрат, що наданий позивачкою та розрахунок 3% річних, суд вважає його вірним, а суми, що підлягають стягненню - обгрунтованими. До цього ж, вказані суми не були оспорені відповідачами, що є однією з підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати у справі у вигляді судового збору в сумі 9605 грн.

Керуючись ст.ст. 1046. 1047, 1049, 1050, 526, 525, 541, 610, 625 ЦК України, ст.ст. 141, 258-266 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики від 27 травня 2015 року - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_2 солідарно на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 суму основного боргу за договором позики від 27.05.2015 року - 1000000 (один мільйон) грн., 3% річни - 16109,59 грн. (шістнадцять тисяч сто дев`ять грн. 59 коп), інфляційні витрати - 188800 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч вісімсот грн.00 коп), а всього - 1204909,59 грн. (один мільйон двісті чотири тисячі дев`ятсот дев`ять грн. 59 коп).

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_2 солідарно на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 судовий збір в сумі 9605,00 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять грн. 00 коп).

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено: 04.09.2019 року.

Суддя К.С. Лукінова